Номер провадження: 22-ц/785/4855/18
Номер справи місцевого суду: 497/1769/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника Білгород-Дністровської КЕЧ району Турченка О.В.,

представника Міністерства Оборони України Дідуха С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на рішення Болградського районного суду Одеської області від 15 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділу частки земельної ділянки в натурі, за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог: Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району та Міністерства оборони України,

встановив:

12 вересня 2016 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просили визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши в натурі в їх користування 1/4 частку земельної ділянки, площею відповідно до належної частки в нерухомому майні згідно висновку судової технічної експертизи.
Позивачі мотивували свої вимоги тим, що вони є власниками 1/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Належна їм частка є окремою трикімнатною квартирою під номером 2 в цьому будинку, який є чотирьох квартирним, одноповерховим, та в якому мешкають ще три родини, тобто відповідачі. Будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 1144 кв.м., яка знаходиться в загальному користуванні усіх співвласників, порядок користування не визначений, однак кожна квартира користується частиною земельної ділянки, межі яких офіційно не визначені та не закріплені межовими знаками.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що з 1970 року проживає в квартирі АДРЕСА_2 . В 2003 році разом з донькою ОСОБА_2 приватизувала вказану квартиру, та стали повноправними її власниками. Весь цей час вони користуються земельною ділянкою, на якій розміщений будинок. Між усіма іншими співвласниками цього будинку склався порядок користування певними частками земельної ділянки, але часто між ними виникають суперечки щодо такого користування так як відсутні необхідні документи, які б підтверджували межі та розміри часток земельної ділянки усіх співвласників.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.
Представник позивачів адвокат Дімов Д.П підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, пояснивши, що позивачі з 22.08.2003 року являються власниками 1/4 частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складає квартиру АДРЕСА_3 . Протягом тривалого часу позивачі користуються часткою земельної ділянки на якій розташований будинок, та яка є необхідною для обслуговування належної їм квартири.
Після оформлення свого права власності позивачі намагалися неодноразово вирішити процесуально і документально своє право користування цією земельною ділянкою, оскільки між ними та іншими співвласниками постійно виникають суперечки щодо меж часток земельних ділянок.
Рішенням 32 сесії V скликання Болградської міської ради Одеської області від 01.08.2008 року за № 650-V позивачу ОСОБА_10 надано дозвіл на розробку технічної документації для отримання державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і гаражного будівництва площею 232 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Станом на час звернення з позовом до суду позивачі не реалізували дане рішення і не виготовляли технічну документацію зважаючи на наявні протиріччя з іншими співвласниками.
Саме з метою усунення суперечок між усіма чотирма співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , позивачі просили визначити порядок користування земельною ділянкою за цією адресою в розмірі 1144 кв.м., виділивши в натурі земельну ділянку розміром 0,0273 га для обслуговування житлового будинку, закріпивши її межі згідно висновку експерта.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили, що вони є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді окремих квартир. Кожна сім`я користується частиною земельної ділянки з метою обслуговування своєї частки домоволодіння.
Між усіма ними склався певний порядок користування цими частинами земельної ділянки, але на протязі тривалого часу вони не мають можливості документально оформити своє право користування, у зв`язку з чим між ними виникають різного роду суперечки щодо розмірів і меж їх часток цієї земельної ділянки.
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_11 подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем за законом після його смерті є ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.2010 року.
Відповідач ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач ОСОБА_5 не заперечувала щодо позовних вимог.
Відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутності.
Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 позовні вимоги визнали, підтвердили, що дійсно між сусідами періодично виникають суперечки щодо користування земельною ділянкою, та її частинами, оскільки між ними ніяким чином не визначено порядку користування земельною ділянкою.
Представник відповідача ОСОБА_13 , позов визнав, жодних заперечень не висказав. Пояснив, що дійсно рішенням 32 сесії V скликання Болградської міської ради Одеської області від 01.08.2008 року за № 650-V позивачу ОСОБА_10 надано дозвіл на розробку технічної документації для отримання державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і гаражного будівництва площею 232 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення не скасовано і є чинним. Позивачі, та інші відповідачі є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та мають право на користування земельною ділянкою на якій розташоване їх домоволодіння для його обслуговування і господарських споруд. Процедура передачі майна військових містечок в м. Болград, проводилися, і земельні ділянки нібито передавалася також.
Разом з цим, Білгород-Дністровська КЕЧ району має державний акт на право користування цією земельною ділянкою. Протягом тривалого часу не вирішується остаточно питання щодо земельних ділянок колишніх військових містечок під житловими будинками, власниками яких є громадяни України жителі м. Болград.
Дані обставини позбавляють власників будинків будь-яким чином оформити право власності на земельні ділянки, що позбавляє їх можливості розпорядитися своєю власністю на власний розсуд.
Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог - Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина (далі КЕЧ) району Турченко О.В. наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, пояснивши, що до Міністерства оборони України відноситься земельна ділянка площею 2,61 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На цій земельній ділянці на даний час знаходиться вивільнене військове містечко №13. Актом приймання передачі військового майна від 18.03.2006 року на підставі директиви Міністерства оборони України № Д-22 від 11.06.2005 року комісією у складі першого заступника Болградського міського голови, заступника начальника Південного територіального КЕУ, головного інженера Болградської КЕЧ району, начальника Будинкоуправління № 1 Болградської КЕЧ району та представників виконкому Болградської міської ради та профільних служб було здійснено передачу об`єкта житлового 4 квартирного будинку АДРЕСА_4 , введеного в експлуатацію в 1957 році, що належить до сфери управління Міноборони м. Болград Одеської області до комунальної власності разом з технічною документацією.
Однак, земельна ділянка, на якій розташований зазначений будинок, об`єктом передачі за цим актом не була, та обліковується в Білгород-Дністровській КЕЧ району, як землі оборони, що підтверджується періодичними звірками Білгород-Дністровської КЕЧ району з Держземагенством у Болградському районі. На підставі вищевикладеного представник третьої особи вважає позовні вимоги необґрунтованими та незаконними.
Третя особа - Міністерство оборони України в судове засідання не прибув, в письмових поясненнях його представник вказав, що позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, а за формою власності до державної власності. Однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.
Проте будь-які рішення щодо припинення права користування вказаною земельною ділянкою, на якій розміщувалося військове містечко №13, органами виконавчої влади (Міністерства оборони) не приймалося. Згода Міністра оборони України на передачу земельної ділянки Болградській міській раді не надавалася, Міністерство оборони України не зверталося до органів місцевого самоврядування з клопотанням про відмову від права користування земельною ділянкою площею 1144 кв.м., що розташована за вищевказаною адресою, яка за цільовим призначенням віднесена до земель оборони.
Таким чином, Болградська міська рада Одеської області не має жодних повноважень на володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки таке розпорядження землями оборони всупереч вимогам чинного законодавства України є незаконним, адже лише власник має право володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності (в даному випадку право розпоряджатися земельною ділянкою, що перебуває в державній власності, має Кабінет Міністрів України). Оскільки на час розгляду справи законним землекористувачем на підставі державного акту на право користування землею Б № 032072 від 15.06.1989 року є Білгород-Дністровська КЕЧ району (правонаступник Болградської КЕЧ району) та Міністерство оборони України не приймало рішення про відчуження спірної земельної ділянки, а тому підстав для задоволення позову не має.
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 15 березня 2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділу частки земельної ділянки в натурі - задоволено.
Встановлено порядок користування земельною ділянкою розміром 0,1146 га між співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши в натурі у користування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 1/4 частку земельної ділянки, площею 0,0273 га для обслуговування житлового будинку.
Межі земельної ділянки, яка знаходиться і закріплюється для фактичного користування позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за даними висновку експерта:
- фасадна межа: з відступом від правої бокової межі по прямій лінії 3,53 м + 12,21 м;
- права бокова межа: з відступом від фасадної межі в сторону задньої межі по прямій лінії, довжиною 1,03 м; поворот направо по прямій лінії, довжиною 0,48 м; поворот наліво по прямій лінії, довжиною 10,95 м; поворот направо, довжиною 0,91м + 4,45м + 2,11м; поворот наліво, довжиною 2,8м + 0,53м;
- ліва бокова межа з відступом від фасадної межі, по прямій лінії, довжиною 6,66м + 8,34м;
- задня бокова межа, з відступом від лівої бокової межі по прямій лінії, в сторону правої бокової межі, довжиною 5,78м + 4,51м, поворот наліво, довжиною 0,20м, поворот направо по прямій лінії, довжиною 12,45м, поворот направо, до перетину з правою боковою межею, довжиною 0,98м
Висновок експертизи ПП «Відкриття» № 29 від 27.06.2017 року є невід`ємною частиною цього рішення.
В апеляційній скарзі Білгород-Дністровська КЕЧ району ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Оскаржуване рішення суду від 15.03.2018р. мотивоване наявним у матеріалах справи рішенням 32 сесії V скликання Белградської міської ради Одеської області від 01.08.2008 року за № 650-V, яким позивачу ОСОБА_14 надано дозвіл на розробку технічної документації для отримання державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і гаражного будівництва площею 232 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, у відповідності до Державного акту на право користування землею Б № 032072 від 15.06.1989 p., виданим Болградській КЕЧ району, правонаступником якої є Білгород-Дністровська КЕЧ району, остання є належним користувачем вказаної земельної ділянки (т.2, а.с.5-7).

Відповідно до положення ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21 вересня 1999 року за № 1075-XIV військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

За змістом ст. 3 вказаного Закону України, п. 102 ч. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України» від 26 листопада 2014 р. № 671 військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

Майно набуває статусу військового майна з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, яке є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань подає Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо відчуження військового майна та здійснює в установленому законом порядку його відчуження або передачу.

Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Крім того, п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України» від 28 грудня 2000р. № 1919 встановлено, що повноваження суб`єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово- навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, що передбачено ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» 27 листопада 2003 року № 1345-IV.

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року № 1934-ХІІ Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.

Вказаних правових позицій дотримується Верховний Суд України, про що зазначено в постанові від 16.09.2015 у справі № 926/1017/14.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 116, ст. 117 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади, які здійснюють розпорядження землями державної відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки у комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки, що є підставою для державної реєстрації права власності територіальної громади на цю земельну ділянку.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не було враховано, що відповідно до ст. 120 ЗК України (у редакції 06.08.2003р.), яка була чинною станом на дату видачі позивачам свідоцтва про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто 22.08.2003 p., було визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що земельна ділянка, на якій розташований будинок позивачів, передавалась ним у власність на підставі цивільно-правової угоди, або в користування - на підставі договору оренди , що в свою чергу виключає вирішення питання про порядок користування нею.

Більше того, Болградська міська рада Одеської області також не є належним землекористувачем або власником вказаної земельної ділянки, виходячи з наступного.

Як було зазначено вище, належним власником спірної земельної ділянки є Держава, яка передала цю земельну ділянку в оперативне управління Міністерства оборони України, а останні в користування Болградського КЕЧ району, правонаступником якої є Білгород-Дністровська КЕЧ району, у зв`язку з чим остання є належним користувачем вказаної земельної ділянки.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою встановлено статтею 141 ЗК України, відповідно до якої, такими підставами, зокрема є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 3 та 4 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень, як то передбачено ч. 2 ст. 149 ЗК України.

На підставі директиви Міністерства Оборони України № Д-22 від 11.06.2005 року комісією у складі першого заступника Болградського міського голови, заступника начальника Південного територіального КЕУ, головного інженера Болградської КЕЧ району, начальника Будинкоуправління № 1 Болградської КЕЧ району та представників виконкому Болградської міської ради та профільних служб було здійснено передачу об`єкта житлового 4 квартирного будинку АДРЕСА_4 , введеного в експлуатацію в 1957 році, що належить до сфери управління Міноборони м. Болград Одеської області до комунальної власності разом з технічною документацією, що підтверджується Актом приймання-передачі військового майна від 18.03.2006 року (т.1, а.с.148).

Однак, вказана директива Міністерства Оборони України № Д-22 від 11.06.2005 року не містить вказівок щодо обов`язку посадових осіб здійснити передачу земельної ділянки площею 2,61 га до комунальної власності територіальної громади м. Болград, рішення Кабінетом Міністрів України щодо цієї земельної ділянки в порядку ст. 142, 149 ЗК України не приймалось, матеріали справи посилань на такі документи не містять.

З цих підстав, твердження представника міської ради, що з передачею житлового фонду до комунальної власності також перейшли і земельні ділянки під цими житловими будинками, які необхідні до обслуговування житлових будинків не відповідають дійсності, так як акт приймання-передачі житлового фонду від 17 березня 2006 року видано та підписано без додержання вимог ст. 142,149 ЗК України, тобто за відсутності рішення Кабінету Міністрів України про таку передачу.

У відповідності до «Положення про квартирно-експлуатаційну службу та квартирне забезпечення радянської армії та військово-морського флоту», затвердженого наказом Міністра оборони СРСР від 22.02.1977 року № 75, яке регулювало спірні правовідносини на час їх виникнення, «Порядком вилучення і передачі військового майна Збройних Сил», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 року № 1282, військове містечко - це майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом із житловим фондом, об`єктами соціальної та інженерної інфраструктури, які використовуються для його використовування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони.

За обліковими даними (форма 405) Білгород-Дністровської КЕЧ району та відділу Держземагенства у Болградському районі (форма 6-ЗЕМ), наявними в матеріалах цивільної справи, за Міністерством оборони України рахується земельна ділянка площею 2,61 га, розташована за адресою, м. Болград вул. Лиманна, Радянської Армії. На цій земельній ділянці на даний час знаходиться вивільнене військове містечко №13.

За змістом ст.ст. 5,6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», суб`єктом права власності на землі державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. При розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі оборони.

З огляду на викладене, спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою: м. Болград, Лиманна, Радянської Армії, та діючого на теперішній час земельного законодавства України, віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, а за формою власності до державної власності.

У зв`язку з цим, Болградська міська рада не має жодних повноважень на володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (військове містечко № 13). оскільки таке розпорядження землями оборони всупереч вимогам чинного законодавства України є незаконним.

Однак, судом першої інстанції вказаних обставин враховано не було, що призвело до того, що суд, не заперечуючи дійсність держаного акту на право користування землею Б № 032072 від 15.06.1989р. за Болградською КЕЧ району, правонаступником якого є Білгород-Дністровська КЕЧ району, у розумінні п. 10 розділу VII «Перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» фактично обмежив право належного користувача Білгород-Дністровську КЕЧ району користування цією земельною ділянкою.

Крім того, оскільки у відповідності до ст. 84 ЗК України, п. 5 ст. 116 Конституції України лише власник має право володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, яким в даному випадку є держава, в особі Кабінету Міністрів України, останнє також було позбавлено права володіння вказаною земельною ділянкою.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на ч.ч.1,3,4 ст. 88 ЗК України (в редакції на час розгляду справи), згідно з якою володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Також помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 у м. Болград, на якій перебуває житловий 4 квартирний будинок АДРЕСА_4 , та який введений в експлуатацію 1957 р., знаходиться у спільній частковій власності позивачів та Болградської міської ради.

Всі вищевикладені обставини свідчать про те, що Болградська міська рада не має жодних повноважень на володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки таке розпорядження землями оборони всупереч вимогам чинного законодавства України є незаконним (ст. 84 ЗК України, п. 5 ст. 116 Конституції України), і лише власник має право володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності (в даному випадку право розпоряджатися земельною ділянкою, що перебуває в державній власності, має Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України).

У зв`язку із викладеним Болградська міська рада не мала повноважень надавати співмешканцям цього житлового будинку дозвіл на приватизацію цієї земельної ділянки, оскільки земельна ділянка згідно облікових даних Відділу Держгеокадастру у Болградському районі Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області рахується за Міністерством оборони України і перебуває у користуванні Білгород-Дністровської КЕЧ району.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділу частки земельної ділянки в натурі, за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог: Білгород-Дністровської КЕЧ району, Міністерства оборони Українипро встановлення порядку користування земельної ділянкою та виділу частки земельної ділянки в натурі, відмовити.

У відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Білгород-Дністровської КЕЧ району судовий збір в рівних частках за подання апеляційної скарги, у загальній сумі 826,80 грн., тобто по 413,40 грн. з кожної.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району задовольнити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 15 березня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділу частки земельної ділянки в натурі, за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог: Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району, а також Міністерства оборони України, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району судовий збір в рівних частках за подання апеляційної скарги, у загальній сумі 826,80 грн. (вісімсот двадцять шість гривень 80 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку з тим, що суддя Кононенко Н.А. перебувала на лікарняному (а.с.125, 126), повне судове рішення складено 12.06.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко