Ухвала

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 760/20599/15-ц

провадження № 61-40083ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на постанову Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Музичко С. Г., від 19 червня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про стягнення сум депозитних вкладів, процентів та пені,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») про стягнення сум депозитних вкладів, процентів та пені.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_4 депозитний вклад за депозитним договором від 14 січня 2014 року у розмірі 1 501 500 грн, проценти - 168 759,95 грн, 3 % річних - 6 864,08 грн, пеню - 835 129,97 грн, а всього на загальну суму 2 512 254 грн. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_4 суму депозитного вкладу за депозитним договором від 20 січня 2014 року у розмірі 190 000 грн, проценти - 44 017,64 грн, 3 % річних - 961,72 грн, суму боргу з урахуванням інфляції - 2 106,16 грн, пеню - 117 008,82 грн, а всього на загальну суму 354 094,34 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 12 789 грн.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій просить присудити на користь позивача понесені судові витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 13 500 грн.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 19 червня 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Ухвалено додаткове рішення у справі. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_4 витрати, пов'язані з проведенням експертизи, у сумі 13 500 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, апеляційний суд виходив із того, що при ухваленні рішення суду від 14 грудня 2016 року судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, а тому дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані з проведенням експертизи, у сумі 13 500 грн.

У липні 2018 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати додаткове рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправомірно стягнув з відповідача витрати за проведення експертизи, оскільки призначення апеляційним судом почеркознавчої експертизи за копіями об'єкту дослідження суперечить закону.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналогічна норма містилася у статті 220 ЦПК України 2004 року.

Судом апеляційної інстанції установлено, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 та призначено у справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз». Витрати з проведення експертизи покладено на ОСОБА_4

03 жовтня 2016 року ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» на адресу представника ОСОБА_4 надіслало рахунок-фактуру від 03 жовтня 2016 року з вимогою оплати протягом п'яти днів з дня його отримання.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на проведення ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» судової почеркознавчої експертизи в розмірі 13 500 грн позивачем надано квитанцію від 10 жовтня 2016 року.

Установивши, щопри ухваленні рішення суду від 14 грудня 2016 року судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, апеляційний суд дійшов правильного висновку про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, у сумі 13 500 грн.

Доводи касаційної скарги про неправомірність стягнення з відповідача витрат за проведення експертизи, висновків суду не спростовує, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норми статті 270 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 червня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про стягнення сум депозитних вкладів, процентів та пені.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта