Справа № 633/115/18
провадження № 2/633/93/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року смт. Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №500322558 від 22 листопада 2012 року в розмірі 37013 грн. 03 коп. та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» , в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити в його задоволенні.

Суд вважає, що позивач та відповідач належним чином повідомлялися про розгляд справи та відповідно до вимог ст.128 ЦПК України розглядає дану цивільну справу за їх відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши надані позивачем та відповідачем письмові матеріали справи, зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячі з наступного.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

22 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та відповідачем, ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 500322558 від 22 листопада 2012 року на суму 16620 грн. 00 коп.( а.с.5).

30 вересня 2014 між ПАТ "Альфа-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата ОСОБА_3" було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ "Дата ОСОБА_3" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500322558 від 22 листопада 2012 року.( а.с. 13-14).

10 жовтня 2016 між ТОВ "Дата ОСОБА_3" та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ "Дата ОСОБА_3" відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" належне йому право вимоги до Відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "Дата ОСОБА_3", а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги грошових коштів від відповідача.( а.с. 16-18).

Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, (витяг з Додатку № 1-1 до Договору факторингу додано до позовної заяви, та міститься в матеріалах справи) ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 37013 грн. 03 коп., з яких:

- 13656 грн. 02 коп. - заборгованість за основною сумою боргу

- 11307 грн. 01 коп. - заборгованість за процентами та комісією;

- 12050 грн. 00 коп. - пеня, штраф, неустойка.

Згідно п. 2.3 Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, право вимоги вважається відступленим фактору з дати надходження на рахунок ТОВ "Дата ОСОБА_3" Ціни Прав Вимоги в повному обсязі.

Про відступлення права вимоги ПАТ "Альфа-Банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "Дата ОСОБА_3" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата ОСОБА_3" Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідачу стало відомо з позовної заяви. Доказів належного інформування відповідача про відступлення права вимоги позивачем не надано.

Згідно із доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитом у гривні станом на 10 жовтня 2016 року загальна заборгованість за тілом кредиту станом на 23 травня 2014 року становила 13656 грн. 02 коп.( а.с. 10).

Це та сама сума, яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути з відповідача як заборгованість по тілу кредиту.

Однак, згідно кредитного Договору №500322558 від 22 листопада 2012 року та Додатку №1 до кредитного Договору №500322558 від 22 листопада 2012 року відповідач повинна була погашати кредит до 23 листопада 2015 року щомісячними платежами по 906 грн. 09 коп.

Тобто ПАТ "Альфа-Банк" станом на 23 травня 2014 року встановив, що заборгованість за кредитним договором становить 13656 грн. 02 коп., тобто всю суму, яку відповідач мала би погасити до 23 листопада 2015 року, то таким чином банк скористався своїм правом на дострокове погашення боргу.

Так, відповідно до п.15 Розділу № 2. Загальних умови кредитування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк" Банк має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобовязань позичальника за договором у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обовязкового платежу за кредитом, а також у випадках вчинення позичальником інших істотних порушень умов цього договору, якими сторони визнають: (а) надання позичальником не дійсних документів та/або інформації про себе з метою отримання кредиту; (б) ненадання у строк документів, зазначених у підпункті (в) п.13 Розділу № 2 цього договору; (в) обрання щодо позичальника запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або набуття законної сили вироку суду про позбавлення позичальника волі, обмеження волі чи арешт; (г) порушення позичальником будь-яких інших умов цього договору.

Таким чином, право вимоги у банку виникло 23 травня 2014 року, а до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося у лютому 2018 року, тобто з порушенням як строків загальної позовної давності (відносно тіла кредиту), так і з порушенням строків спеціальної позовної давності (відносно штрафів).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконані зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору №500322558 від 22 листопада 2012 року (пункт 2.6) позичальник зобов'язаний погасити кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі за цим договором щомісячно рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів.

Оскільки умовами договорів передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договорів погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними/щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. /

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 6 квітня 2017 року у справі 6-522цс17, а також від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором №500322558 від 22 листопада 2012 року стверджується, що жодних платежів в рахунок погашення заборгованості з 21 травня 2013 року від позивача не надходило і ПАТ "Альфа-Банк" станом на 23 травня 2014 року встановив, що заборгованість за кредитним договором становить 13656 грн. 02 коп., тобто всю суму, яку позивач мала би погасити до 23 листопада 2015 року.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи вищевикладене, та клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву про застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у звязку із порушенням строків на звернення до суду.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, як суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись, ч. 3 ст. 211, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : В.А. Смирнов