Справа № 148/628/18
Провадження № 22-ц/772/1522/2018
Головуючий у суді першої інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого: Войтка Ю.Б.,

суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

заінтересована особа - Тульчинська міська рада об'єднаної територіальної громади,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ковганича С.В. в м. Тульчині Вінницької області, за відсутності учасників справи, зі складенням його повного тексту 18 травня 2018 року,

в цивільній справі № 148/628/18 за заявою ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи Тульчинської міської ради об'єднаної територіальної громади про встановлення факту перебування на утриманні, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно пункту 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що вона з 05 жовтня 1996 була непрацездатною в зв'язку з набуттям пенсійного віку. Весь цей час і до смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, вона була на її утриманні. Після смерті ОСОБА_4 вона звернулася до Тульчинської ДНК із заявою про видачу свідоцтва на спадщину після смерті ОСОБА_4 Проте, через відсутність юридично встановленого факту її перебування на утриманні ОСОБА_4, вона не може реалізувати своє право на спадщину.

За наведених обставин заявник просить встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_4 з 05 жовтня 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 травня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявниця ОСОБА_3 не надала суду підтверджуючих документів, які б довели той факт, що вона дійсно перебувала на утриманні померлої ОСОБА_4 та матеріальна допомога, яку вона отримувала від померлої тітки, була постійним і основним джерелом засобів до існування. Заявницею не надано доказів того, що вона дійсно втратила джерело до існування після смерті ОСОБА_4

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким її заяву задовольнити в повному обсязі. Вважає, що вказане рішення постановлено з грубим порушенням норм процесуального права, на підставі неналежної оцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що документів, підтверджуючих факт перебування заявника на утриманні померлої ОСОБА_4 не існувало і не існує в природі, а її вимоги підтвердили чіткими поясненнями свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а тому скаржник вважає, що під час судового розгляду в апеляційній інстанції необхідно повторно дослідити письмові заяви вказаних свідків. Зокрема, вказала, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування було для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Тульчинська міська рада об'єднаної територіальної громади не скористалась.

Заявник, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася.

Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надіслав лист, у якому зазначив, що Тульчинська міська рада просить розглядати справу за відсутності її представника за наявними в матеріалах справи документами, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, спадкоємцем на майно згідно закону є ОСОБА_3, що підтверджується копією довідки, виданою виконкомом Тульчинської міської ради від 01.02.2018 №83 (а.с.5).

Заявниця стверджує, що з 05.10.1996 вона перебувала на повному утриманні ОСОБА_4 Дана допомога була для неї основним джерелом доходів.

ОСОБА_3 звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину після смерті ОСОБА_4 Проте, через відсутність юридично встановленого факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_4, вона не може реалізувати своє право на спадщину (а.с.6).

Згідно до довідки ПФУ Тульчинського ОУПФУ Вінницької області від 01.02.2018 року, ОСОБА_3 знаходиться на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком з 05.10.1996 ( а.с.7).

З заяв свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, судом встановлено, що ОСОБА_3 та її померла тітка ОСОБА_4 лише мешкали разом однією сім'єю за адресою с. Дранка Тульчинського району Вінницької області та вели спільне господарство (а.с.14, 15).

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.05.1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заробітку, пенсії, стипендії інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала утримання.

Отже, судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

У тому разі, коли спадкодавець виплачує особі гроші як зарплату за виконану роботу, надання послуг, така особа не може вважатися такою, що перебуває у платника на утриманні. Якщо особа, яка мала право бути на утриманні у спадкодавця, фактично цим правом не скористалася, вона втрачає право на спадщину як утриманець.

З огляду на вказане, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні заяви, вірно прийшов до висновку про відсутність доказів на підтвердження факту перебування останньої на утриманні померлої ОСОБА_4

Таким чином, на підставі повного і всебічного дослідження матеріалів справи та надання належної правової оцінки доводам заявника і зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності законних підстав для задоволення заяви.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 375, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.