Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 324/1201/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/1132/18 Кацаренко І.О.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Суддів: При секретарі:Бєлки В.Ю. Крилової О.В. Воробйової І.А. Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, який в подальшому був уточнений до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що 07 серпня 2004 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася дочка ОСОБА_8, яка проживає з нею. Зазначає, що вона з відповідачем прожила в шлюбі 12 років. Вони вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Проте, з травня 2017 року вона з відповідачем не проживають як чоловік і дружина, не виконують сімейні обов'язки, не вирішують поточні сімейні проблеми. Вказані обставини призвели до формальності шлюбу.

Крім того, зазначає, що під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим номером 1453, посвідченим Пологівською державною нотаріальною конторою Запорізької області, ними була придбана 1/2 частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, яка була зареєстрована на ім'я відповідача у справі. Інша 1/2 частина зазначеного будинку також належить відповідачу. Вказує, що у зазначеному будинку вони проживали сім'єю до травня 2017 року, після чого позивач, разом із дочкою переїхали жити до її батьків, де проживають у їхній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

На теперішній час згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, що змусило її звернутися до суду з позовними вимогами про поділ спільного сумісного майна подружжя, об'єктом якого є половина житлового будинку АДРЕСА_3.

Оскільки від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, яка перебуває на утриманні позивача, а відповідач не надає необхідної матеріальної допомоги у її утриманні, та з метою забезпечення дитині належних побутових умов для проживання та розвитку, вважає можливим визначити її дольову частку в розмірі 2/3 частини спільного нажитого майна, тобто 2/3 частини від 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що загалом становить 1/3 частину від всього будинку.

Також зазначає, що їх малолітня дочка проживає з нею, знаходиться на її утримання, а відповідач не надає необхідної матеріальної допомоги на її утримання, не приймає участь у вихованні доньки, одній утримувати доньку їй матеріальної важко. Вказує, що відповідач має можливість за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем сплачувати аліменти, іншої родини та інших неповнолітніх або малолітніх дітей відповідач не має, як і не має на утримання інших осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. Зазначає, що їй не відомо про наявність у відповідача постійного доходу, та у зв'язку з чим просила визначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_9, в твердій грошовій сумі у розмірі 2800 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований 07 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 64, залишивши їй шлюбне прізвище «ОСОБА_6»; поділити майно, набуте подружжям під час шлюбу, визнавши за нею право власності на 2/3 частки від 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, що загалом становить 1/3 частину від всього будинку, з правом реєстрації у відповідних органах; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 2 800 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення нею повноліття.

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про застування строків початку стягнення аліментів, в якій зазначила, що після подання позовної заяви відповідачем було перераховано на утримання дитини грошові коштів за вересень 2017 року - 3 048,00 грн., за жовтень 2017 року - 2 676,32 грн., за листопад 2017 року - 2 586,95 грн., вважає можливим зарахувати їх як сплачені аліменти на ці місяці, а тому просила суд при постановлені рішення в частині стягнення аліментів визначити початковий строк їх стягнення - з грудня 2017 року.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Розірвано шлюб, зареєстрований 07 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 64, між ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 залишено прізвище «ОСОБА_6».

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти по 1/4 з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто аліменти з 01 грудня 2017 року, допустивши негайне виконання рішення суду в межах суми платежів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1280 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 640 грн. судового збору.

Розділено спільне сумісне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину від 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 07 червня 2012 року за реєстровим номером 1453 державним нотаріусом Пологівської державної нотаріальної контори Носенко Ю.А.

Залишено у власності ОСОБА_7 1/2 частину від 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3, що зареєстрована за ним на праві власності на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 07 червня 2012 року за реєстровим номером 1453 державним нотаріусом Пологівської державної нотаріальної контори Носенко Ю.А.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом при вирішенні спору не враховані всі обставини справи та надані докази. Просить скасувати рішення суду в частині розділу спільного сумісного майна подружжя та в цій частині позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_7 подав відзив у якому посилався на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, тому просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Так, судом встановлено, що з 07 серпня 2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області 07 серпня 2004 року. Від даного шлюбу, у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є малолітня дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 02 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області.

Відповідно до копії довідки про доходи ОСОБА_6 працює, отримує стабільну заробітну плату в розмірі 3205 грн. на місяць (січень-травень 2017 року). Відповідно до копії довідки від 08 серпня 2017 року, виданої Виконавчим комітетом Пологівської міської ради, малолітня дочка ОСОБА_9 проживає з позивачем у справі за адресою: АДРЕСА_2, у квартирі, що належить батькам позивача. Проте зареєстровані позивач з донькою у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно копії договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Пологівської державної нотаріальної контори Запорізької області 07 червня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 1453, ОСОБА_7, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, придбав 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 Продаж за домовленістю сторін вчинено за 32 040 грн. Договір вчинений за згодою дружини покупця, якою вона стверджує, що набувана частина житлового будинку буде об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 10 серпня 2017 року, судом встановлено, що ОСОБА_7 є власником цілої частини спірного житлового будинку АДРЕСА_3, оскільки на підставі договору дарування, посвідченого 07 червня 2012 року державним нотаріусом Пологівської державної нотаріальної контори Запорізької області за реєстровим номером 1455, він є власником 1/2 частини зазначеного житлового будинку.

Так, обґрунтовуючи в апеляційній скарзі свої вимоги, позивач посилається на пункт 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в якому зазначено, що «При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.»

При цьому варто зазначити, що обов'язковою умовою такого відступу від засад рівності часток подружжя, відповідно до положень ч. 3, ст. 70 СК України, є розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Проте позивач погодився з розміром аліментів, визначеним рішенням суду, в розмірі по 1/4 з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та не оскаржує його в даній частині.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про збільшення частки позивача у спільному майні подружжя є безпідставною.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку позивачем не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 17 вересня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: