Номер провадження: 22-ц/785/1418/18
Номер справи місцевого суду: 509/3400/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні права власності та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У 2014 році ОСОБА_3 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та згідно останньої редакції просила усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення зазначених осіб з усіма проживаючими з ними особами без надання іншого жилого приміщення з житлового будинку № 54 по вул..Дукова в смт Овідіополь Овідіопольського району Одеської області та вселити ОСОБА_3 до вказаного будинку.

Позивач посилалася на ті обставини, що на підставі договору довічного утримання від 15.10.1999 року, вона є власником спірного будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 14070482 від 26.06.2014 року. Однак вона не може користуватися своєю власністю, оскільки в цьому будинку мешкає і зареєстрований ОСОБА_2 зі своєю родиною, а саме дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5

Викладені обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Усунено перешкоди у користуванні житловим будинку з господарськими спорудами та будівлями, який належить ОСОБА_3 шляхом не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селище Овідіополь, вулиця Дукова 54 та виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 з житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: Одеська область, селище Овідіополь вул. Дукова 54. В іншій частині вимог - відмовлено. Вирішено питання стосовно судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_3, усуваючи перешкоди у користуванні житловим будинку з господарськими спорудами та будівлями, який належить ОСОБА_3 шляхом не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селище Овідіополь, вулиця Дукова 54 та виселяючи ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 з цього будинку, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обгрунтованості.

Такий висновок cуду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.

Судом встановлено, що:

- на підставі нотаріально посвідченого договору довічного утримання, укладеного 15.10.1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, остання набула в установленому законом порядку право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Дукова,54 в смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області;

- заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.04.2008 року було задоволено позов ОСОБА_7 та розірвано договір довічного утримання від 15.10.1999 року. 15.09.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу жилого будинку № 54 по вул..Дукова в смт.Овідіополь. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано Овідіопольським РБТІ 21.11.2008 року. 27.02.2009 року ОСОБА_7 померла;

- ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.09.2009 року заочне рішення Овідіопольського районного суду від 11.04.2008 року про розірвання договору довічного утримання від 15.10.1999 року було скасовано. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.07.2010 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.11.2010 року, в позові про розірвання договору довічного утримання було відмовлено;

- рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.08.2011 року відмовлено в позові ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання від 15.10.1999 р. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.12.2011 року вищезазначене рішення Овідіопольського районного суду Одеської області залишено без змін;

- рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.03.2012 року, договір купівлі-продажу жилого будинку № 54 по вул..Дукова в смт.Овідіополь від 15.09.2008 року визнаний недійсним. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30.05.2012 року вищезазначене рішення Овідіопольського районного суду Одеської області було скасоване, в позові ОСОБА_3 відмовлено. Однак ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2012 року було скасовано рішення Апеляційного суду Одеської області від 30.05.2012 року та залишено в силі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.03.2012 року;

- постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.02.2013 року було визначено противоправним та скасовано рішення виконкому Овідіопольської селищної ради № 186 від 27.05.2008 року «Про право власності ОСОБА_7 на нерухоме майно» та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.07.2008 року; Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 року зазначена постанова залишилась без змін; Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.11.2015 року постанова суду першої та ухвала апеляційної інстанції скасовані провадження по справі закрито;

- 26.11.2012 року КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» скасувало державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на жилий будинок № 54 по вул.Дукова в смт.Овідіополь;

- рішенням про державну реєстрацію прав № 14070482 від 26.06.2014 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 Т В. на жилий будинок № 54 по вул.Дукова в смт Овідіополь, а тому суд вважає, що позивачка ОСОБА_3 є належним власником нерухомого майна;

- весь час розгляду судових справ у судах різних інстанцій в будинку № 54 по вул.Дукова в смт.Овідіополь мешкали відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, однак після реєстрації права власності на жилий будинок ОСОБА_3, вони на її вимогу не звільнили приміщення і продовжують мешкати в будинку без правових підстав.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, право власності ОСОБА_8 на спірний будинок є належним чином зареєстрованим та у встановленому порядку не скасованим, а тому підлягає судовому захисту, оскільки відповідачі проживаючи у спірному будинку та не звільняючи його на вимогу власника тим самим створюють перешкоди позивачу у користуванні будинком, який їй належить на праві власності і тому підлягають виселенню, оскільки відповідачі, як встановлено судом, ніколи не були і не є членами сімї діючого власника будинку. Виселення відповідачів є достатнім для усунення перешкод власнику у користуванні майном, внаслідок чого немає потреби у задоволенні вимоги власника про вселення.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що у разі будь-яких обмежень власник має право вимагати усунення відповідних перешкод у тому числі шляхом звернення до суду зокрема з позовом про усунення перешкод користуванні власністю шляхом виселення, позбавлення права користування житловою площею та зняття з реєстрації місця проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є власником спірного будинку є неспроможними, оскільки спростовуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого право власності ОСОБА_3 за реєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, підстава викнинення права власності договір довічного утримання від 15.10.1999 року(а. с. 7).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності не можуть бути взятими до уваги, оскільки право власності саме по собі є абсолютним і тому до вимоги власника про усунення перешкод у користуванні його власністю, позовна давність не може застосовуватися.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем одночасно заявлено негаторний та віндикаційний позов, і що позивач змінила предмет і підставу позову не можуть бути взятими до уваги, оскільки позивач уточнила свої вимоги, які прийняті судом і розглянуті по суті. Скасування судового рішення з підстав порушення норм процесуального права (крім підстав обовязкового скасування) можливо лише у разі, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. В даному випадку підстави для скасування судового рішення з наведених обставин відсутні.

Доводи апеляційного скарги про недослідження судом договору довічного утримання є неспроможними, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Дійсність договору довічного утримання від 15.10.1999 року була предметом судового дослідження в інших судових справах і рішення судів, якими не встановлено недійсності цього договору довічного утримання, набрали чинності, що враховано районним судом при розгляді справи ухваленні рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що у спірному будинку проживає малолітній внук апелянта ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 і тому оскражуване рішення про виселення зачіпає також і права дитини, яка не була залучена до участі у справі і в інтересах дитини не був залучений орган опіки та піклування, не можуть бути взятими до уваги, оскільки місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків, які виступають природніми опікунами. Під час розгляду справи ОСОБА_2 не заявив суду про проживання у спірному будинку дитини. Крім того, ОСОБА_2 не є опікуном малолітньої дитини. У справі приймала участь його мати ОСОБА_5, яка будучи виселеною за рішенням суду, вказане рішення в інтересах свого сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 не оскаржує.

Тобто, апелянт ОСОБА_2 в даному випадку не є опікуном неповнолітньої дитини, мати якої будучи учасником цієї ж справи і будучи виселеною, рішення суду не оскаржує. Місце проживання батьків є місцем проживання їх дітей.

Тому судова колегія вказаний довід ОСОБА_2 з вказаних підстав відхиляє.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.06.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

ОСОБА_11