Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/603/18 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/603/18 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_2 та витрати на правову допомогу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 02 травня 2018 року, постановлену під головуванням судді Грубіяна Є.О. в м. Житомир,

в с т а н о в и в :

в березні 2018 року ОСОБА_1В звернулася до суду із заяво про видачу судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на її користь на утримання двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та витрати на правову допомогу в розмірі 400,00 грн.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 02 травня 2018 року у видачі судового наказу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що судом при постановленні ухвали було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про порушення ОСОБА_1 вимог ст.161 ЦПК України.

За ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України, оскільки заявлена вимога про стягнення витрат на правову допомогу, яка не може бути предметом розгляду у наказному провадженні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей до повноліття ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини доходу та ? всіх видів доходу до повноліття ОСОБА_4, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 400,00 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частина 3 ст.165 ЦПК України передбачає, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження і якщо заявлені вимоги між собою взаємоповязані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу

Із змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що ОСОБА_1 крім вимоги про стягнення аліментів поставила і вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу.

До витрат, повязаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу( п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За правилами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Виходячи з аналізу наведених вимог закону, вимоги про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів та витрат на правничу допомогу взаємоповязані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Враховуючи те, що заява ОСОБА_1 щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів та витрат на правову допомогу із ОСОБА_1 подана без додержання вимог передбачених ст. 161 ЦПК України, тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав, передбачених правилами ч.3 ст.165 ЦПК України.

Норми процесуального закону, якими керувався суд першої інстанції є спеціальними при розгляді заяви про видачу судового наказу, тому висновок про відмову у видачі судового наказу є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування вищевказаної ухвали.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді