Головуючий суду 1 інстанції -ОСОБА_1
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 415/7494/17
Провадження № 122ц/782/665/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коротенка Є.В.,

суддів: Луганської В.М., Коновалової В.А.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 року (ухвалене у складі судді Фастовця В.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.05.2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 29.10.2017 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 34281 грн. 92 коп., яка складається з: 713 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом, 27559 грн. 41 коп. - по відсоткам за користування кредитом, 3900 грн. - по пені та комісії, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1608 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.05.2013 року в розмірі 34281 грн. 92 коп.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником після ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Сторони у справі до судового засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином (відповідач - згідно із приписами п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України) - а.с.99, 125-126.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи постановлене судове рішення, виходив з того, що у підписаній відповідачем заяві від 29.05.2013 року є єдина притаманна кредитного договору умова - бажання отримати платіжну кредитну карту «Універсальна». Будь-які інші умови, в тому числі такої істотної умови кредитного договору як розмір кредиту, у вказаній заяві не зазначені.

Також суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем до матеріалів позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, що свідчить про необізнаність з даним документом відповідача.

Такий висновок суд обґрунтував посиланням на постанову Верховного Суду України у справі № 6-16цс15від 11.03.2015 року, в якій наведений висновок щодо застосування відповідних норм права про те, що умови, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження укладення кредитного договору між сторонами по справі, тобто докази існування між ними взаємних прав та обов'язків, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2013 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами складає кредитний договір. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення - 31.07.2017 року, що відповідає строку дії картки (а.с.6-31, 78).

Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_2, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен.

Разом із тим встановлено, що 29.05.2013 року ОСОБА_2 ознайомилася та погодилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді, та погодилась із тим, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між нею та позивачем, про що свідчить її підпис на вказаній заяві (а.с.6).

Крім того, пунктом 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг також чітко встановлено, що саме підписанням Заяви (анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) Клієнт та Банк укладають відповідний Договір про надання банківських послуг (а.с.24-звор.).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та в листопаді 2013 року видано кредитну картку № НОМЕР_2 (а.с.67-70, 78).

Відповідач укладення, чи не укладення кредитного договору не оспорював, а з виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість, тобто погоджувався з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Таким чином, між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення - 31.07.2017 року.

Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався, недійсним не визнавався та не розривався.

Суд першої інстанції зазначені вище обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено факту існування між сторонами по справі кредитних правовідносин.

Посилання місцевого суду на постанову Верховного Суду України у справі № 6-16цс15від 11.03.2015 року є помилковим, оскільки обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у справі яка переглядається та у справі№ 6-16цс15від 11.03.2015 року не є подібними.

Також, зазначаючи в оскаржуваному рішенні про те, що доказом зарахування кредитних коштів на відкритий розрахунковий рахунок відповідно до виданої платіжної картки може бути тільки платіжне доручення або меморіальний ордер, які позивачем не надані, суд першої інстанції не врахував положення статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в якій зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року із змінами.

Згідно п.3.4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо); номер та дату договору; конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором; дані про контрагента; зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо); первинні документи; відповідальних виконавців (у тому числі за ініціювання операції, за реєстрацію та контроль за її проведенням).

В п. 5.1 вказаного Положення зазначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що законодавством України передбачено накопичення первинної інформації відносно суті вчинених банком операцій в електронній формі.

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник з листопада 2013 року по серпень 2014 року користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за його користування (а.с.4-5, 67-70)

Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 713 грн. 85 коп.

Також, на думку колегії суддів, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами за період з 07.11.2013 року по 31.07.2017 року у сумі 21 603 грн. 95 коп.

Так, в п.п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році (а.с.29-звор).

Відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (які є невід'ємною частиною кредитного договору) базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) на час укладання договору складала 2,5%, з 01.09.2014 року - 2,9 %, з 01.04.2015 року - 3,6 % (а.с.7).

Отже, розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 07.11.2013 року по 31.07.2017 року здійснено позивачем у повній відповідності до Тарифів банку та згідно відповідної відсоткової ставки.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.08.2017 року по 29.10.2017 року колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов'язання» і термін «виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Як зазначалося вище, між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредитний ліміт, зі щомісячною сплатою боржником коштів, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна»).

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні карти включно.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.12 цих Умов при закінченні строку дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку, відповідно до діючих тарифів. Перевипуск картки на новий термін здійснюється при додержанні клієнтом умов обслуговування картки, перебачених договором.

Для перевипуску картки до закінчення строку її дії клієнт повинен звернутися у відділення банку (пункт 2.1.1.2.13).

Встановлено, що строк дії картки, виданої відповідачу, закінчився в липні 2017 року (а.с.78).

Доказів того, що карта перевипускалася позивачем суду надано не було.

Отже, сторони погодили як щомісячне виконання зобов'язання боржником, так і строк кредитування - до 31 липня 2017 року.

Крім того, пунктом 2.1.1.12.4 Умов та правила надання банківських послуг встановлено, що, відповідно до ст. 212 ЦК України, у разі наявності простроченого кредиту строком повернення кредиту у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням викладеного, з огляду на правову позицію, викладену у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що оскільки зі спливом строку кредитування та закінчення строку (терміну) виконання зобов'язання припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01 серпня 2017 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

При таких обставинах позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.08.2017 року по 29.10.2017 року задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафів, пені та комісії колегія суддів зауважує наступне.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 04.12.2008 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 99).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Лисичанськ Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Крім того, правовідносини, які виникли між сторонами, з приводу надання споживчого кредиту, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення договору) споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем в обґрунтування стягнення комісії, в позовній заяві не викладені обставини щодо підстав стягнення комісії.

В заяві-анкеті інформація щодо нарахування щомісячної комісіі відсутня.

Крім того, слід зауважити, що в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача сукупну заборгованість за пенею та комісією в сумі 3900 грн., яка виникла за період з 01.05.2014 року по 30.09.2017 року (а.с.4-5).При цьому у розрахунку заборгованості окремо не зазначено яка конкретна сума заборгованості є комісією, а яка - пенею.

Разом з тим, із виписки про рух коштів по банківському рахунку за кредитною карткою № НОМЕР_2 чітко вбачається, що за вказаний період відповідачці нараховувалися виключно відсотки за користування кредитними коштами, штраф та пеня. Будь-яка комісія банком не нараховувалась (а.с.67-70).

Це, на думку колегії суддів, дає обгрунтовані підстави для віднесення зазначеної суми у розмірі 3900 грн. саме до категорії пеня.

Отже, пеня та штраф, розрахунок яких міститься як в розрахунку заборгованості, так і у виписці по рахунку, нараховані позивачем за період з 01.05.2014 року по 31.01.2018 року (тобто після 14 квітня 2014 року), а тому їх нарахування позивачем є незаконним.

Крім того, відповідно до приписів Умов та правил надання банківських послуг, підстави для нарахування штрафу (фіксована частина) за кредитним договором від № б/н від 29 травня 2013 року у позивача виникло також після 14 квітня 2014 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що банком нарахування пені та штрафів здійснювалося під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2штрафу, пені та комісії за кредитним договором від 29.05.2013 року задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а, згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від № б/н від 29 травня 2013 року в сумі 22 317 грн. 80 коп., яка складається із: 713 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом, 21 603 грн. 95 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.08.2017 року по 29.10.2017 року, стягнення штрафів, пені та комісії -відмовити.

При цьому колегія суддів зауважує, що справа була розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Разом із тим встановлено, що позивач передбачене ч.1 ст.276 ЦПК України клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не подавав.

Крім того, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження Лисичанський міський суд, всупереч вимогам ч.3 ст.274 ЦПК України, належним чином не врахував категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі.

Тим самим, суд, вирішивши розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, не роз'яснивши учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, фактично позбавив позивача права надавати належні та допустимі докази по справі та можливості обгрунтовувати поважність причин їх неподання безпосередньо з позовом.

При таких обставинах, приймаючи до уваги положення ч.3 ст.367 ЦПК України, з огляду на обставини справи, колегія суддів прийняла докази, які не були подані до суду першої інстанції.

Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1600 грн., а при поданні апеляційної скарги - судовий збір в сумі 2400 грн.(а.с.1, 59, 86).

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню (на 65,1 %), то судові витрати відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2604 грн. (65,1 % від 4000 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса: вулиця М.Грушевського, буд. 1д, місто Київ, 01001, код ЄДРПО 14360570) заборгованість за кредитним договором від №б/н від 29 травня 2013 року в сумі 22 317 (двадцять дві тисячі триста сімнадцять) грн. 80 коп., яка складається із: 713 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом, 21 603 грн. 95 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.08.2017 року по 29.10.2017 року, стягнення штрафів, пені та комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса: вулиця М.Грушевського, буд. 1д, місто Київ, 01001, код ЄДРПО 14360570) на відшкодування судових витрат 2604 (дві тисячі шістсот чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді: