Справа № 462/4264/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 вересня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщення

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить усунити перешкоди в користуванні квартирою № 26 по вул. Патона,33 у м. Львові, належної їй на праві власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловою площею у зазначеній квартирі. Свої вимоги мотивує тим, що вона є єдиним власником зазначеної квартири. У квартирі зареєстрована вона, а також, з 12 лютого 2017 року її син ОСОБА_2, який раніше у квартирі зареєстрований не був, а реєстрація лише була необхідна йому для влаштування на роботу. Проте з самого часу реєстрації він у її квартирі не проживав. Він не є членом її сімї, оскільки вони не повязані спільним побутом. Відповідач ніколи не оплачував за комунальні послуги. В звязку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що її син був одружений, від шлюбу має сина, тривалий час проживав у м. Києві, на початку 2017 року повернувся до м. Львова та попросив її зареєструвати його в її квартирі, проте він ніколи там не проживав, де він зараз вона не знає, вона не може оформити субсидії, оскільки відповідач відсутній, просить позов задовольнити.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзив суду не подав, до суду не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що проживає з позивачем в одному підїзді будинку по вул. Патона,33 у м. Львові більше сорока років, періодично заходять в гості до позивача, останній раз бачила її сина рік тому, ніяких речей відповідача у квартирі її сусідки вона не бачила.

Заслухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17 листопада 2006 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23205867 від 19 червня 2014 року /а.с.4,5/.

Відповідно до довідки ОСББ «Весела оселя 33» про склад сімї від 03 липня 2018 року № 36 убачається, що у квартирі АДРЕСА_1 крім позивача зареєстрований з 17 лютого 2017 року її син відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6/.

Проте у спірному житлі проживає лише позивач, що підтверджується поясненням свідка ОСОБА_3 та актом № 40 від 10 липня 2018 року, складеним комісією ОСББ «Весела оселя 33», з якого вбачається, що відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з моменту реєстрації 17 лютого 2017 року /а.с.7/.

Згідно із ч. 1 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Оскільки відповідач спільно з власником спірного житла не проживав, витрати утримання житла ніколи не здійснював, спільним побутом сторони не пов'язані, після реєстрації 17 лютого 2017 року за місцем проживання відповідач навіть не вселився у квартиру своєї матері, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сімї власника житла, виходячи зі змісту норм, закріплених у сімейному законодавстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин, беручи до уваги, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, у якій вона постійно проживає, відповідач спільно з власником у цьому житлі ніколи не проживав, а також, враховуючи, що реєстрація відповідача у спірному житлі створює позивачу певні перешкоди у користуванні ним, зокрема вона не може оформити житлові субсидії, що призводить до того, що позивач, яка є пенсіонером, має нести додаткові витрати з утримання своєї квартири, суд приходить до висновку, що право відповідача на користування чужим майном (спірним жилим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Зазначена правова позиція повністю відповідає позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс6).

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265, 280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя:

Оригінал рішення.