Справа №487/6340/17 12.09.2018
Провадження №22-ц/784/1331/18
Справа 487/6340/17
Провадження 22ц-784/1331/18 Головуючий по 1 інстанції Кузьменко В.В.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2018р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючий суддя - Колосовський С.Ю.,

судді: Ямкова О.О., Локтіонова О.В.,

секретар судового засідання Цуркан І.І.,

за участі представників сторін: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2018р.

за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

В листопаді 2017р. ОСОБА_4 предявив позов до ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач вказував, що наказом роботодавця від 01 листопада 2017р. його звільнено з посади контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» у звязку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП.

Посилаючись на те, що таке звільнення проведено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки обєктивних причин для звільнення не існувало, профспілковий орган не надав згоди на його звільнення, роботодавець не запропонував роботу в інших підрозділах, не враховано його переважне право на залишення на роботі, позивач просив поновити про задоволення його вимог.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2018р. позов задоволено.Поновлено ОСОБА_4 на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та стягнуто з відповідача на його користь 46488 грн. 75 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі ДП «Адміністрація морських портів України», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача, у поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення з роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий може бути розірваним власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1,3 ст.492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.492 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 працював в Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму.

09 серпня 2017р. начальник Миколаївської філії ДП «Адміністрації морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) ОСОБА_5 звернувся до в.о. голови ДП «Адміністрації морських портів України» ОСОБА_6 з листом про надання згоди на виключення із штатного розпису шляхом скорочення, в тому числі 34 штатних одиниць контролерів з посиланням на виконання вимог окремого доручення заступника Міністра інфраструктури від 19 липня 2017р. №568/11/11-17.

Заступник голови ДП «Адміністрації морських портів України» ОСОБА_7 такі зміни до штатного розпису погодив листом від 19 серпня 2017р.

Наказом т.в.о. начальника Миколаївської філії ДП «Адміністрації морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) ОСОБА_8 «Про внесення змін до штатного розпису» №849 від 28 серпня 2017р. прийнято рішення про скорочення, в тому числі 34 штатних одиниць контролерів з 01 листопада 2017р.

З наказом №849 від 28 серпня 2017р. роботодавець ознайомив ОСОБА_4 31 серпня 2017р. і в цей же день йому була запропонована робота за існуючими на той час у Миколаївській філії ДП «Адміністрації морських портів України» вакантними посадами, від переведення на які позивач відмовився.

Також роботодавець пропонував позивачу 06 жовтня 2017р. вакантні посади по Миколаївській філії, а 26 жовтня 2017р. - по всім філіям ДП «Адміністрації морських портів України» від яких останній відмовився.

Наказом начальника адміністрації Миколаївської філії ДП «Адміністрації морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) ОСОБА_5 «Про припинення трудового договору» №526/0 від 01 листопада 2017р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку з скороченням штату звільнено ОСОБА_4 з посади контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України».

Відповідач хоча і своєчасно повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обовязок надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», є юридичною особою та має відокремлені підрозділи.

В матеріалах справи відсутні фактичні данні про надання позивачу пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії починаючи з часу ознайомлення з рішенням роботодавця про скорочення його посади і до дня звільнення.

При цьому судом апеляційної інстанції неодноразово витребовувались у відповідача дані щодо вакансій у вказаний період з розясненням наслідків неподання таких доказів.

За таких обставин, а також з врахуванням положень ч.10 ст.85 ЦПК висновок суду про невиконання відповідачем обовязку, передбаченого ст. 492 КЗпП слід визнати правомірним.

Крім того, слід погодитись з висновком суду про незаконність звільнення позивача ще й у звязку відсутністю згоди на це органу профспілки.

Так, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства , установи, організації), 2-5, 7 ст.40 та п.2,3 ст.41 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч.1 ст.43 КЗпП).

Позивач є членом Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту.

05 жовтня 2017р. роботодавець звернувся до профспілкового органу з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_4

Рішенням профкому від 19 жовтня 2017р. відмовлено у наданні такої згоди. Таке рішення мотивоване порушенням вимог ст.22 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п.4.1.1 Колективного договору на 2013-2018 року, відсутності обєктивних причин для неминучих звільнень працівників загону охорони, який має функціонувати відповідно до вимог Закону «Про морські порти України», невиконання ст.ст.40,492 КЗпП щодо пропозицій всіх вакансій загалом по підприємству.

Таким чином, висновок суду про обґрунтованість рішення профспілки щодо відмови у наданні згоди на звільнення позивача є вірним у розумінні ч.7 ст. 43 КЗпП та ч.6 ст.39 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» з огляду на наявність у ньому посилань на неврахування власником суттєвих фактичних обставин з правовим обґрунтуванням свого рішення.

Отже, встановивши факт незаконного звільнення позивача з роботи, суд на підставі ст.235 КЗпП правомірно поновив його на попередній посаді та стягнув втрачений заробіток за час вимушеного прогулу.

Аргументи відповідача відносно того, що відмова профспілки надати згоду на звільнення позивача належним чином не обґрунтована є безпідставними, оскільки спростовуються витягом з протоколу засідання профкому від 19 жовтня 2017р. в якому містяться посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення, що відповідає положенням ч.7 ст. 43 КЗпП та ч.6 ст.39 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Не можна визнати обґрунтованими й доводи відповідача про дотримання положень ст.492 КЗпП, тому що як вище зазначалось ним не доведено факту надання пропозицій позивачу про всі наявні на підприємстві вакансії.

В той же час в апеляційній скарзі вірно зазначено про помилкове застосування судом до спірних правовідносин положень ст.252 КЗпП, так як позичав не обирався до профспілкового органу. Однак це не впливає на головний висновок суду щодо незаконності звільнення позивача з роботи.

Оскільки суд ухвалив правильне по суті рішення, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2018р. без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2018 р.

Головуючий: Судді: