Справа № 6-5304/11 Провадження № 22-ц/795/1024/2018 Головуючий у I інстанції - Яременко І. В. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова

компанія «Довіра та Гарантія»

первісний стягувач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

боржник ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження,

місце ухвалення рішення суду - місто Чернігів,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції - 02 липня 2018 року.

у с т а н о в и в:

У травні 2018 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулось із заявою про заміну первісного стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому листі № 6-5304/11. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що 26 вересня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк», яке є стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_3 на користь товариства заборгованості за кредитним договором, відступило заявнику свої права грошової вимоги за зобов'язаннями боржника по кредитному договору від 22 травня 2008 року.

Ухвалою від 02 липня 2018 року Новозаводський районний суд м. Чернігова задовольнив заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Замінив стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому листі № 6-5304/11.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильність та неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримані строки розгляду заяви, встановлені ст. 442 ЦПК України, а, беручи до уваги приписи ч. 1 ст. 126 ЦПК України, справа за заявою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повинна бути закритою 07 червня 2018 року.

Скаржник вказує, що суд, всупереч положень ч. 2 ст. 264 ЦПК України, вийшов за межі вимог заяви, в якій заявник просив замінити стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у справі № 751/5697/17, у той час як вказана справа стосувалась неправомірних дій посадових осіб ДВС, рішення у якій набрало законної сили 17 січня 2018 року.

Зазначає, що у порушення вимог ст.ст. 187, 191 ЦПК України, суд в ухвалі про відкриття провадження у справі не встановив для нього строку для подачі заперечень або відзиву на заяву.

Звертає увагу, що заявником не було подано будь-яких доказів, які б вказували на факт укладення договору між ним та первісним стягувачем, а також на суму заборгованості за таким договором на даний час.

Крім того, суд не врахував, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 травня 2013 року скасована судовим рішенням, і на даний час виконавче провадження закрите, а виконавчий лист повернутий стягувачу.

ОСОБА_3 стверджує, що новий кредитор не надав йому доказів про заміну кредитора, матеріали справи не містять доказів його повідомлення про таку заміну, внаслідок чого не дотримані вимоги ст.ст. 516-518 ЦК України.

У наданому відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року - без змін, вказуючи на те, що суду першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність заміни сторони виконавчого провадження, оскільки саме такий обов'язок визначений положеннями ст. 442 ЦПК України.

До початку судового засідання ОСОБА_3 надіслав суду письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою і необхідністю стаціонарного лікування. Проте, жодних доказів на підтвердження причин неможливості своєї явки заявником апеляційному суду надано не було. З урахуванням того, що за положеннями п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 183 ЦПК України клопотання має містити не лише певні підстави, а і докази на підтвердження заявлених обставин, колегія суддів позбавлена можливості дійти висновку про поважність причин неявки скаржника та задовольнити заявлене клопотання. Крім цього, аналогічна заява про перенесення слухання справи подавалась ОСОБА_3 і під час розгляду справи у суді першої інстанції (а.с. 75). За положеннями ч. 3 ст. 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється з повідомленням учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників про дату час та місце судового засідання, якщо їх явка не є обов'язковою. Таким чином, ОСОБА_3 обізнаний про час та місце судового розгляду, про що свідчить зміст заявленого клопотання, проте його явка в судове засідання за змістом наведених вище норм ЦПК України до апеляційного суду не є обов'язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до укладеного 26 вересня 2016 року договору факторингу ПАТ «Альфа-Банк» відступило заявнику права вимоги за кредитами, в тому числі і щодо боржника ОСОБА_3, а тому, відповідно до приписів ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», ТОВ «ФК «Гарантія та Довіра» є новим кредитором у зобов'язанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 22 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 490071202, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 32662,70 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних з остаточним терміном повернення кредиту 22 травня 2015 року (а.с. 13).

Рішенням від 01 липня 2010 року Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив частково. Стягнув з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом - 233539,89 грн, по процентах за використання кредитних коштів - 15452,40 грн та по пені - 29949,33 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив (а.с. 9-11).

На виконання зазначеного рішення третейського суду відповідно до ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2011 року, яка ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2012 року залишена без змін, було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 278941,62 грн та судових витрат - витрат по сплаті третейського збору у сумі 99,78 грн (а.с. 22, 61).

За договором факторингу № 2016-3АБ/ДГ, укладеним 26 вересня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (фактор), клієнт відступив фактору, а фактор набув належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 (а.с. 56-58). На виконання зазначеного договору 26 вересня 2016 року був складений акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 59).

Згідно з витягом з реєстру боржників 1-1 від 26 вересня 2016 року ОСОБА_3 за договором від 22 травня 2008 року має загальну суму заборгованості 969003,83 грн (а.с. 60).

Отже, за умовами укладеного договору факторингу ТОВ «Довіра та гарантія» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором у ОСОБА_3 Саме враховуючи умови зазначеного договору, ТОВ «Довіра та Гарантія» звернулось до суду із заявою про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Частиною 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Аналогічні положення містить і ч. 1 ст. 442 ЦПК України.

Отже, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК країни та ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження і до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно до положень глави 47 ЦК України. Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, яка раніше не брала участі у виконавчому провадженні. Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.

Виходячи з наведених норм, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. Викладене узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», отже доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про порушення судом положень ЦПК України при розгляді заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з посиланням на недотримання вимог ст.ст. 187, 191 ЦПК України, оскільки приписами ст. 442 ЦПК України, яка відноситься до розділу VI «Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів», не передбачено таких процесуальних дій, як відкриття провадження та визначення строку для подання відзиву чи заперечень, оскільки вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження не є вирішенням спору по суті. При цьому, судом у листі-повідомленні на адресу всіх учасників справи (а.с. 74) вказувалось, що у разі неявки у судове засідання з'ясування обставин буде проводитись на підставі доказів, про подання яких було заявлено до судового засідання. ОСОБА_3, скеровуючи до суду клопотання про відкладення розгляду справи, про подання доказів або наявність заперечень проти заяви товариства не зазначав.

Твердження скаржника про порушення районним судом строку розгляду заяви, встановленого ч. 3 ст. 442 ЦПК України є безпідставними, враховуючи те, що відкладення судового розгляду з 8 червня 2018 року на 02 липня 2018 року відбулось саме у зв'язку з неповідомленням ОСОБА_3 про час та місце слухання справи з метою дотримання його процесуальних прав. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого у даному випадку колегією суддів встановлено не було.

Спростовуються письмовими матеріалами справи доводи скаржника про неподання заявником будь-яких доказів, які б вказували на факт укладення договору між ним та первісним стягувачем і на суму заборгованості за таким договором на даний час, тому є безпідставними і не беруться до уваги колегії суддів.

Не є підставою для скасування судового рішення твердження ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», вийшов за межи заявлених вимог через неправильне зазначення заявником номеру виконавчого провадження, оскільки змістом заяви товариства було саме заміна сторони виконавчого провадження. Суд першої інстанції, розглядаючи заяву, правильно визначив, у якому саме виконавчому провадженні слід замінити стягувача та вірно зазначив його номер.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду у даній справі, оскільки вони не стосуються правомірності вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується також з доводами відзиву на апеляційну скаргу, який наданий заявником, щодо висновку про те, що неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні може створити новому кредитору настання певних несприятливих наслідків, проте не може бути підставою для відмови у заміні стягувача у виконавчому провадженні.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, оскаржувана ухвала постановлені з додержанням вимог закону, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2018 року.

Головуючий:Судді: