Справа № 236/1536/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Білоус Д.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, до суду надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, просить позов задовольнити(а.с.27).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але 11.06.2018 надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності. Відповідно до позовних вимог зазначив, що не заперечує проти задоволення позову(а.с.28).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Судом встановлено, що 04.03.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна, між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб - актовий запис № 70 (а.с. 10).

Вказаний шлюб розірвано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 15.07.2008року, актовий запис № 404 (а.с.11).

Від сумісного життя сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1(свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 26.09.2006 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 12). Дитина на даний час проживає разом із позивачем - матрі'ю ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 на теперішній час перебуває у шлюбі з ОСОБА_4. Шлюб зареєстровано 30.07.2016 Дзержинським районним у місті Харків відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 521(а.с.15).

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток

Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання.

Відповідно до ч. 1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батько малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 добровільно в нотаріальному порядку, не бажав надати згоду на виїзд сина ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_1 за кордон на оздоровлення.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).

Позивач ОСОБА_1 бажає забезпечити малолітньому сину ОСОБА_3 оздоровлення за кордоном.

Статтею 33 Конституцією Українипередбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно зіст. 64 ч. 1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно дост. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»документами, що надають право на виїздз України і в'їзд в Українута посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, серії НОМЕР_2, який виданий 19.05.2017(а.с.13).

Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення, копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьківта при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікованаПостановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечуютьу максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст. ст.7,155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією Українита Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що відповідач не позбавлений батьківських прав відносно малоліьньої дитини, довгий час участі у вихованні дитини не приймає, але все ж має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов'язків.

Однак, позбавлення можливості неповнолітньої дитини виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну.

Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду останньої та добре позначиться на її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати при наявності бажання участь у вихованні малолітнього сина, та відповідатиме волі та бажанню дитини щодо оздоровлення разом з матір'ю за кордоном.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.3,10,11,59-60,212-215,224-226 ЦПК України, ст. ст.7,141,150,155 СК України, Конвенцією про права дитини,Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст.33,64ч. 1Конституції України,ст. 313 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька - задовольнити повністю.

Надати дозвіл малолітній дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на тимчасовий виїзд за кордон у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народженння, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя (Угорщини, Австрії, Німеччини, Чехії, Польщі), з обов'язковим поверненням на територію України, на строк від дня набрання рішення суду законної чинності до 01.10.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя -