Справа № 363/2783/15-ц Головуючий у І інстанції Котлярова І. Ю.
Провадження № 22-ц/780/3265/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 56 11.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 363/2783/15-ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Олійника В.І.,

секретар судового засідання Дрозд Р.І.,

позивач - Охай Галина Петрівна,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Фінансова Ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» (апелянт),

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива», на рішення Вишгородського районного суду Київської області, у складі судді Котлярової І.Ю., від 17 травня 2018 року, (повний текст рішення складено 25 травня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року Охай Г.П. звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк ( далі також ПАТ КБ) «Фінансова Ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 12 і 13 листопада 2014 року уклала із відповідачем договори банківського вкладу (депозиту) № № 59-В-17/364107 і 59-В-17/365214 «Стабільне зростання» у Київському відділенні № 21 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», загальна сума вкладу (депозиту) склала, відповідно, 70 тис. грн і 50 тис. грн.

На виконання п. 1.1. та п. 2 договорів, відповідач прийняв 12 і 13 листопада 2014 року, а вкладник передала в управління Банку грошові кошти у сумі 70 тис. грн. і 50 тис. грн., відповідно, по 25 і 26 листопада 2014 року включно.

Відповідно до п. 2 договорів, Банк мав нараховувати їй відсотки на вклади з розрахунку 18 % річних, шляхом зарахування на поточний банківський рахунок, операції з яким здійснюються з використанням платіжної картки, відкритий в Банку або готівкою через касу Банку. 26 листопада 2014 року вона звернулася до відповідача із заявою про повернення вкладів (депозитів). Зазначила, що на дату подання позовної заяви відповідачем сплачено 68 710, 72 гривень, залишок вкладів складає 54 513, 36 гривень, які банком не повернуто.

У зв'язку із цим та з урахуванням сплати фондом гарантування вкладів фізичних осіб через АТ «ОТП Банк» м. Київ суми залишку вкладу в розмірі 54 518, 33 гривень, зменшивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 456 377, 95 гривень, суму інфляційних втрат у розмірі 27 868, 65 гривень, суму трьох відсотків річних у розмірі 2 116, 75 гривень, за період з 27 листопада 2014 року по 23 червня 2015 року, а також витрати на правову допомогу у розмірі 5 тис. гривень та 28 тис. гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 травня 2018 року позов задоволений. Стягнуто з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь Охай Г.П. пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в розмірі 456 377, 95 грн, суму інфляційних витрат у розмірі 27868,65 грн, суму 3% відсотків річних 2 1196,75 грн, а всього стягнути 486 363, 35 грн.

ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» з вказаним судовим рішенням не погодилося та 23 червня 2018 року подало апеляційну скаргу. Просило рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 травня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позов. Вважало вказане рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свій відзив на апеляційну скаргу подала позивач. Просила в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову районний суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, які не були спростовані сторонами з урахуванням встановлених судом обставин.

Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, на порушення вимог вказаних норм матеріального права та взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу банк, всупереч твердженням відповідача в апеляційній скарзі, не виконав і грошові кошти позивачу вчасно не повернув.

Суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Всупереч твердженням апелянта, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають обставинам справи та вимогам цивільного і цивільно- процесуального законодавства.

Правильним являється і висновок місцевого суду щодо застосування у спірних правовідносинах положень ст. 625 ЦК України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення норм права, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Тому, рішення районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - без задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, 268, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

В.І. Олійник