Справа № 454/2323/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд із даним позовом до відповідачки ОСОБА_1, в позовній заяві вказавши, що 02.07.2015 року між банком та відповідачем укладено договір № LVQCLON06643, згідно якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 75577,92грн. у виді не відновлювальної кредитної лінії із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32% річних на термін визначений п. А.3 договору 22.06.2017р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно договору, погашення заборгованості здійснюється: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору, розмір котрих та строк сплати визначені додатком №1 до кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязання за кредитним договором, відповідач сплачує банку пеню у розмірі 0,178% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. Позивач зазначає, що зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується випискою про рух коштів. В свою чергу, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості. В звязку з чим станом на 01.09.2017року відповідач має перед банком заборгованість в сумі 165829,97грн., яка складається з: 72462,17грн. заборгованість за кредитом; 4115,29грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 89252,51грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просить стягнути з відповідача в користь банку заборгованість за даним кредитним договором в сумі 165829,97грн. та судові витрати.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначила, що визнає позовні вимоги частково, а саме крім суми пені у розмірі 89252,51грн. У відзиві зазначає, що не заперечує факту укладення із банком кредитного договору № LVQCLON06643 від 02.07.2015р., однак з покликанням на ч.3 ст. 551 ЦК України просить суд зменшити розмір неустойки (пені) так як такий враховуючи її дохід є суттєво значним. Просить зменшити розмір неустойки із 89252,51грн. до 5000грн. та у решті позовні вимоги визнає і не заперечує щодо їх задоволення.

У письмовій відповіді на відзив, представник позивача вказав на те, що відповідач посилаючись на ч.3 ст. 551 ЦК України, зазначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а тому просить суд зменшити пеню з 89252,51грн. до 5000грн. Разом з тим вказує на те, що відповідачем у відзиві не наведено обставин, які мають істотне значення, що зокрема є визначені існуючою практикою судів. Визначення пені лише в розмірі 5000грн. суперечить диспозиції ст. 551 ЦК України та умовам кредитного договору. Розмір неустойки не значно перевищує розмір боргового зобовязання, а тому вважає, що може бути зменшений судом лише до розмірі 76577,46грн. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, в обґрунтування надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Підтримали обгрунтування відзиву щодо зменшення пені. Відповідач просить врахувати, що розмір неустойки є для неї дуже значним та враховуючи її доходи вона позбавлена можливості сплачувати заборгованість у такому розмірі.

Заслухавши сторони та дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з таких підстав.

З дослідженої копії кредитного договору № LVQCLON06643 від 02.07.2015р., встановлено, що такий укладено між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1. Згідно п. А.2 договору банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 75577,92грн. у виді не відновлювальної кредитної лінії із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32% річних на термін визначений п. А.3 договору 22.06.2017р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно п. А.7 договору, у випадку порушення позичальником будь якого грошового зобовязання позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,178 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В свою чергу, згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із розрахунку заборгованості за договором №LVQCLON06643 від 02.07.2015р. року ОСОБА_1 заборгувала банку 165829,97грн., яка складається з: 72462,17грн. заборгованість за кредитом; 4115,29грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 89252,51грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Вирішуючи питання про стягнення пені в розмірі 89252,51грн., суд враховує положення ч.3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз»яснень, які викладені у п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Враховуючи те, що відповідачем подано заяву про зменшення розміру пені та те, що розмір нарахованої пені перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, розмір відсоткової ставки за користування кредитом 32% річних, а також враховуючи майновий стан відповідачки, суд прийшов до висновку, що розмір пені в сумі 89252,51грн. слід зменшити до 50% з її нарахування - 44626,25грн., відповідно які слід стягнути із відповідача в користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, позовну вимогу про стягнення із відповідачки ОСОБА_1 в користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № LVQCLON06643 від 02.07.2015р. в сумі 165829,97грн., суд задовольняє частково на суму 121203,71грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 121203 (сто двадцять одну тисячу двісті три) грн. 71 коп. заборгованості за кредитним договором № LVQCLON06643 від 02.07.2015р., з яких: 72462,17грн. заборгованість за кредитом, 4115,29грн. заборгованість за відсотками, 44626,25грн. пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 2487 (дві тисячі чотириста вісімдесят сім) грн. 45 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Повний текст рішення виготовлено 14.09.2018 року.

Головуючий: Т. В. Струс