Справа № 344/7162/17
Провадження № 22-ц/779/714/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Івано-Франківський міський відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 квітня 2018 року в складі судді Островського Л.Є., ухвалене в м. Івано-Франківськ, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Івано-Франківський міський відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 жовтня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9370 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 9 558,97 грн - залишок заборгованості за кредитом, 48 436,09 грн - залишок заборгованості за відсотками, 2 899,75 грн - штраф та 1 700 грн - витрати пов'язані із вчинення виконавчого напису, а всього разом 62 594,81 грн.

Строк за який проводилося стягнення - десять років два місяці вісімнадцять днів, а саме з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2016 року.

Посилаючись на те, що зобов'язання по кредитному договору носить спірний характер та пропущений трьохрічний строк вимоги виконання зобов'язання, виконавчий напис нотаріуса суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат» просив визнати виконавчий напис №9370 від 25 жовтня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з нього за кредитним договором №б/н від 13 червня 2006 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 62 594,81 грн недійсним та таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 квітня 2018 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 25 жовтня 2016 року та зареєстрований у реєстрі за №9370 за кредитним договором №б/н від 13 червня 2006 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 62 594,81 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн та витрати понесені на правову допомогу в розмірі 1 400,00 грн.

В апеляційній скарзі на дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що нотаріус для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором отримав від банку документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, а тому його дії щодо вчинення виконавчого напису були законними.

Вказує, що передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат» строк вчинення виконавчого напису за своєю правовою природою не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, таким чином, посилання суду першої інстанції на положення ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України є безпідставним.

Зазначає, що на підставі постанови КМУ від 27 квітня 2006 року №590 компенсація витрат присуджується за наявності доказів надання правової допомоги, яку на підставі статей 26, 47, 56, ЦПК України надає «особа, яка надає правову допомогу», а не «представник сторони», а тому у місцевого суду не було підстав стягувати з банку витрати на правову допомогу.

Крім того, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, однак позивачем не було надано суду акт виконаних робіт, докази сплати витрат на правову допомогу, а саме платіжне доручення або інший документ, який підтверджує сплату відповідних послуг.

У зв'язку з наведеним просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки зобов'язання по кредитному договору носить спірний характер та пропущений трирічний термін вимоги виконання зобов'язання, виконавчий напис від 25 жовтня 2016 року суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та є таким, що не підлягає виконанню. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 8 розд. XII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку був повідомлений.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилася, направила суду клопотання, у якому просить здійснювати розгляд справи без її присутності.

Представник Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку був повідомлений.

Враховуючи належне повідомлення позивача та третіх осіб про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис вчинено з пропуском строку звернення, а заборгованість по кредитному договору була спірною в силу наявності судового спору.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Встановлено, що 13 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н на суму 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов даного договору він складався із заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2014 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13 червня 2006 року а саме: заборгованість за кредитом - 9558,97грн., заборгованість за процентами 28649,02грн., штраф-500гн. та штраф- 1910,40грн. відмовлено за пропуском строку позовної давності (а.с. 89-95).

25 жовтня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9370 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 13 червня 2006 року в розмірі 62 594,81 грн, з яких 9 558,97 грн - залишок заборгованості за кредитом, 48 436,09 грн - залишок заборгованості за відсотками, 2 899,75 грн - штраф та 1 700,00 грн - витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису. Строк за який проводилося стягнення - з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2016 року (а.с. 12).

Постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області від 24 травня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). При цьому пунктом 3.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком.

Пунктом 7 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Однак, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не може обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Таким чином, як вбачається з наведеного рішення суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 13 червня 2006 року, за яким вчинено виконавчий напис, вже зверталося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Однак рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 червня 2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2014 року у задоволенні позову банку відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. За такої обставини, не можна вважати, що заборгованість в сумі 40 618,39 грн, в стягненні якої відмовлено судом, є безспірною.

Крім того, як випливає з матеріалів справи та письмового пояснення нотаріуса, банк звертаючись у 2016 році до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, не повідомив останнього про наведену вище обставину.

Щодо можливо наявної станом на дату подання документів нотаріусу іншої заборгованості нарахованої банком до 31 серпня 2016 року, то відповідних доказів банком не представлено.

Крім того, за змістом норми ст. 88 Закону Укарїни «Про нотаріат» напис вчиняється, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Однак як вбачається зі змісту виконавчого напису, період стягнення складає десять років два місяці вісімнадцять днів. Як випливає з рішення Івано-Франківського міського суду від 20 червня 2014 року, термін дії кредитної картки по спірному кредиту закінчився в червні 2009 року, останній платіж було здійснено 26 жовтня 2010 року, тоді як з вимогою про вчинення виконавчого напису банк звернувся тільки у 2016 році, що вказує на пропуск трирічного строку звернення за вчиненням виконавчого напису з моменту виникнення права вимоги.

Таким чином, правових підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису не було, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з банку на користь позивача витрат на правову допомогу на увагу не заслуговують, оскільки в матеріалах справи наявні докази надання правової допомоги адвокатом та докази надання такої послуги (а.с. 6).

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта