Справа 237/1234/18
Номер провадження 2/237/783/18
10.09.18 року м. Курахове
Марїнський районний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Медведського М.Д.,
при секретарі: Махно Ю.В.,
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Курахове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за неспалту аліментів,
30.03.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Мар'їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за неспалту аліментів.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, які викладені нею у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання неодноразово не зявлявся, а саме 15.05.2018 року, 07.06.2018 року, 10.09.2018 року, надсилав до суду заяви про відкладення розгляду справи, зазначивши, що буде знаходиться у м.Донецьк на лікуванні, однак підтверджуючих документів до суду не було надано.
Згідно ст.223 ЦПК України, суд визнає причини неявки не поважними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі, отже суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 280 ЦПК України.
Ухвалою Марїнського районного суду Донецької області від 06.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
27.04.2018 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що він зобов'язується надати суду вірний розрахунок його заборгованості по несплаті аліментів, зазначивши, що розразунку позивача є невірними, однак ніяких доказів на підтвердження цього до суду не надав.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №160485, виданого виконкомом Красногорівської міської ради Марїнського району Донецької області 26.02.2000 року народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 15.06.2001 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частина з усіх видів доходів ОСОБА_2 але не менше, ніж ? неоподаткованого мінімуму до повноліття дитини з моменту вступу рішення в законну силу, тобто з 27.06.2001 року до 26.02.2018 року.

15.06.2001 року Марїнським районним судом Донецької області був виданий виконавчий лист № 2-808-2001 на виконання вищезазначеного рішення суду.

26.04.2010 року Марїнським районним судом Донецької області за заявою відділу ДВС Марїнського районного управління юстиції був виданий дублікат виконавчого листа № 2-808-2001 (№ 6-51-2010) про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частина з усіх видів доходів ОСОБА_2.

З довідки військово-цивільної адміністрації м.Красногорівка Марїнського району Донецької області від 14.02.2018 року №805 вбачається що ОСОБА_1 мешкає в м.Красногорівка по вулиці Шкільна 45а разом із сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З довідки-розрахунку Марїнського районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 13.02.2017 року № 14.41-2322 вбачається, що за виконавчим листом 6-51/10 від 26.04.2010 року, який виданий Марїнським районним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частини усіх доходів аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно до повноліття дитини наявна заборгованість у розмірі 8564,00 гривень за період з 01.03.2017 року по 01.02.2018 року.

З довідки-розрахунку Марїнського районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 07.03.2017 року № 14.41-1134 вбачається, що за виконавчим листом 6-51/10 від 26.04.2010 року, який виданий Марїнським районним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частини усіх доходів аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно до повноліття дитини наявна заборгованість у розмірі 34565,22 гривень за період з 29.09.2012 року по 03.03.2017 року.

Відповідно до розрахунку пені, який було надано позивачем, вона складає суму 14 135,03 гривень.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Позивач просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки сплати аліментів згідно наданого розрахунку. Відповідно даного розрахунку неустойка нею нарахована у сумі 14135,03 грн., отже вона і підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, суд зауважує, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості по аліментам, не спростував наданий позивачем розрахунок неустойки, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.

Щодо позовної вимоги про стягнення всієї суми заборгованості по аліментам з відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається держаним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Згідно правил статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Аліменти з відповідача стягнуто за судовим рішенням, яке звернуто до виконання, державним виконавцем розраховано розмір заборгованості за аліментами, тому заборгованість підлягає стягненню державним виконавцем відповідно до положень Закону.

Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 належить стягнути на користь державного бюджету судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 180, 191, 194,195 СК України, ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, неустойку за несплату аліментів в період з 29.09.2012 року по 01.03.2018 року у сумі 14135 (чотирнадцять тисяч сто тридцять пять) грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір в дохід держави у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Донецької області через Марїнський районний суд Донецької області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення було виготовлено 13.09.2018 року.

Суддя М.Д.Медведський

Дата документу 13.09.2018 року