АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 667/4941/14ц Головуючий у І інстанції Хайдарова І.О
Номер провадження 22-ц/791/863/18 Доповідач Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Павловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17.04.2018 року, ухвалене у складі судді Хайдарової І.О. у справі № 667/4941/14ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Друга Херсонська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Друга Херсонська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що вона є онукою ОСОБА_5, яка 26.10.2009 року склала на її користь заповіт, яким на випадок своєї смерті призначила її своїм спадкоємцем всього свого майна. В кінці 2013 року їй стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла та за життя 18.01.2013 року на ім'я відповідача по справі склала заповіт на все належне їй майно.

Вважаючи, що на момент складення заповіту 18.01.2013 року ОСОБА_5 страждала на розлади здоров'я та не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивач просила суд визнати недійсним заповіт, складений 18.01.2013 року на користь ОСОБА_3.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалене в справі судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції поклавши в основу рішення висновок судово - психіатричної експертизи №47 від 30.01.2017 року не звернув уваги на те, що зазначений висновок не є належним, допустимим, достовірним доказом по справі.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 доводів апеляційної скарги не визнав, просив відмовити ОСОБА_2 в задоволенні її апеляційної скарги, судове рішення залишити без змін.

Згідно з п.8 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник, адвокат ОСОБА_7, доводи апеляційної скарги підтримали з підстав в ній викладених, просили скаргу задовольнити.

Представник відповідача, ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної приватної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1 від 25.11.1994 року, виданого Херсонським суднобудівним заводом.

04 травня 1998 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_5 належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.9-10)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер (а.с.11)

Згідно копії заповіту складеного 26.10.2009 року та посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. за реєстровим номером №3475, ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_2, позивачу по справі.

18 січня 2013 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори, Семенихіною В.І. за реєстровим № 3-74, відповідно до якого ОСОБА_5 заповіла все належне їй на праві приватної власності майно відповідачу ОСОБА_3. У зв'язку з хворобою заповідача, заповіт складено та посвідчено за адресою: АДРЕСА_1 Заповіт складено в присутності свідків: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 (а.с.33).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.51)

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2014 року призначено посмертну комплексну судово психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Херсонської обласної психіатричної лікарні, на вирішення якої поставлено запитання: 1) чи страждала ОСОБА_5, 1926 року народження якимось психічним захворюванням на момент складання нею заповіту, а саме 18.01.2013 року? Якщо страждала, яким саме? 2) чи здатна була ОСОБА_5, 1926 року народження усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними з урахуванням її індивідуально - психологічних особливостей (інтелекту, характерологічних, емоційно - вольових та ін.) в момент підписання нею заповіту, а саме 18.01.2013 року?

Згідно висновку посмертної комплексної судово психолого-психіатричної експертизи № 47 від 30.01.2017 року ОСОБА_5, 1926 року народження в момент складення і підписання заповіту від 18.01.2013 року могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. У ОСОБА_5 на момент підписання заповіту 18.01.2013 року були ознаки органічного патопсихологічного симптомокомплексу ( порушення пам'яті, порушення психічного стану, зміна особистості), які не носили вираженого характеру; могла розуміти фактичний характер своїх дій, керувати ними, передбачити їх наслідки. (а.с.208)

Суд першої інстанції з'ясувавши усі обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, та встановив, що ОСОБА_5 в момент вчинення оспорюваного заповіту від 18.01.2013 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстави, передбаченої ч.1 ст.225 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги, що висновок посмертної комплексної судово психолого - психіатричної експертизи є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом, оскільки вказаний висновок містить необхідну інформацію щодо предмета доказування, експертиза проведена у відповідності до норм ЦПК, всі експерти, що проводили експертизу включені до реєстру атестованих судових експертів.

Висновок експертизи узгоджується з іншими доказами, дослідженими судом під час розгляду справи, а саме поясненнями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, які пояснили, що ОСОБА_5 була при здоровому глузді, медичною карткою, в якій психічні розлади здоров'я ОСОБА_5 не описані.

Із пояснень експерта ОСОБА_18 наданих в судовому засіданні апеляційного суду слідує, що наявні у ОСОБА_5 ознаки органічного патопсихологічного симптомокомплексу не досягли вираженого ступеня, а тому вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними в момент вчинення правочину. Також пояснив, що в Херсонській обласній психіатричній лікарні, якій було доручено проведення судової експертизи відповідно до ухвали суду, лише він є атестованим судовим експертом в галузі психології, а тому видача наказу керівника установи про його включення до складу даної комісії носить формальний характер.

Будь - які підстави вважати висновок експертизи необгрунтованим, чи ставити під сумнів його правильність відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів протокольною ухвалою відмовила позивачу у проведенні повторної посмертної комплексної судово психолого - психіатричної експертизи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду, що оскаржується залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.В. Бугрик

Г.В. Семиженко

Повний текст постанови складено і підписано 11 вересня 2018 року.

Головуючий Л.В. Базіль