Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 750/6376/16-ц

провадження № 61-18825св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 03 березня 2017 року у складі колегії суддів: Страшного М. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2007 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дочка ОСОБА_4. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Донька залишилась проживати з матір'ю. Зазначає, що відповідач створює перешкоди для його зустрічей з дитиною, не допускає позивача до спілкування з донькою. Вважає вказані дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, як батька дитини.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив зобов'язати відповідача усунути йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити графік його спілкування з дитиною наступним чином: забирати доньку о 10 год. 1-го числа кожного місяця з дому матері та повертати її за постійним місцем проживання до матері о 18 год. 15-го числа кожного місяця.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року (у складі судді Логвіної Т. В.) позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити графік спілкування ОСОБА_2 з малолітньою донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: забирати доньку ОСОБА_5 о 10 год. 1-го числа кожного місяця з дому матері ОСОБА_3 та повертати її за постійним місцем проживання до матері о 18 год. 15-го числа кожного місяця.

Спілкування має відбуватись за бажанням дитини, з урахуванням її стану здоров'я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку та за попередньою домовленістю з матір'ю ОСОБА_3 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок неприязних стосунків, що склалися між батьками, відповідач чинить перешкоди у реалізації позивачем свого права у вихованні та спілкуванні з дитиною. Жодних доказів про те, що позивач не може приймати участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також про те, що таке спілкування може зашкодити дитині, матеріали справи не містять. Визначаючи способи участі у вихованні та спілкуванні позивача з малолітньою дочкою судом враховано висновок комісії з питань захисту прав дитини, затверджений виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради від 28 листопада 2016 року, як органу опіки та піклування.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 03 березня 2017 року рішення місцевого суду в частині встановлення графіку спілкування позивача з дитиною змінено.

Встановлено графік спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом: - систематичних побачень кожної першої та третьої суботи місяця з 10 години до 18 години, забираючи її до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; - зустрічей у святкові дні з 12 до 17 годин забираючи її до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; - спільного відпочинку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в літній період протягом одного місяця у період його відпусток.

Спілкування має відбуватись з урахуванням стану здоров'я дитини, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував вік дитини (6 років 8 місяців), постійне проживання її з матір'ю, необхідність з 2017 року відвідувати школу, отже, тривала (протягом двох тижнів на місяць) необхідність проживання дитини з батьком є зміною звичних для дитини умов життя, що може впливати на дитину як психотравматичний фактор.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що для налагодження психоемоційного зв'язку між батьком та донькою скаржник вважає за доцільне встановити час їх систематичних зустрічей, який визначений порядком спілкування, запропонованим органом опіки та піклування. Що в повній мірі відповідає інтересам дитини та не може негативно впливати на її емоційний стан та здоров'я. Апеляційний суд, змінюючи встановлений графік спілкування позивача з донькою ОСОБА_5, порушує положення статті 141 СК України, якою встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

03 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін у справі народилась дочка ОСОБА_4.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Донька залишилась проживати з матір'ю.

Установлено, що між сторонами існує спір щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, від 07 грудня 2006 року).

Оскільки між батьками не має згоди щодо участі батька у спілкуванні з дітьми, то наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку.

Відповідно до частин п'ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини, затвердженим виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради від 28 листопада 2016 року, як органом опіки та піклування, визначено способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з його дитиною наступним чином: забирати доньку ОСОБА_5 о 10 год. 1-го числа кожного місяця з дому матері ОСОБА_3 та повертати її за постійним місцем проживання до матері о 18 год. 15-го числа кожного місяця, при цьому спілкування має відбуватись за бажанням дитини, з урахуванням її стану здоров'я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку та за попередньою домовленістю з матір'ю ОСОБА_3

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився із висновком місцевого суду у незміненій частині рішення суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 як батько малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має рівні права на участь у її вихованні і спілкуванні з нею. Жодних обставин, які б унеможливлювали спілкування батька із малолітньою донькою судами не встановлено, а відповідачем не доведено. Внаслідок неприязних стосунків, що склалися між сторонами, відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачем свого права. Однак право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку спілкування дитини з батьком, враховуючи інтереси сторін спору та інтереси малолітньої ОСОБА_5, якій на час розгляду справи судами, виповнилось 6 років і 8 місяців, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що тривала (протягом двох тижнів на місяць) необхідність проживання дитини з батьком є постійною зміною звичних для дитини умов життя, з урахуванням необхідності відвідування школи дитиною.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з рішенням апеляційного суду, зазначаючи, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року)

Доводи касаційної скарги про те, що висновок органу опіки і піклування відповідає вимогам статті 158 СК України, не приймається до уваги судом касаційної інстанції, оскільки відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Апеляційний суд надав належну оцінку вказаному доказу у сукупності з іншими доказами у справі.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд апеляційної інстанції не порушив норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального закону, то рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому це рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик