Провадження номер 2/741/460/18
Єдиний унікальний номер 741/787/18
РІШЕННЯ

іменем України

03 липня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, представляючи інтереси ОСОБА_3, подав до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що 14 жовтня 2003 року в м. Носівка померла мати позивача ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок у м. Носівка Чернігівської області по вул. Чернишевського, 95, а також земельну ділянку біля будинку та земельний пай. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, 26.06.2004 у державного нотаріуса м. Носівка отримав свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно. На підставі свідоцтва про право на спадщину 26.08.2004 він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 066315, яким за ним визнано право власності на земельну ділянку площею 0,38 га, розташовану в м. Носівка по вул. Чернишевського, 95, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. Коли позивач звернувся до нотаріуса з наміром відчужити успадкований будинок, виявилося, що вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку виготовлений з порушеннями, які виразилися у безпідставній, помилковій зміні цільового призначення земельної ділянки. Так, 15.12.1993 виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради було прийняте рішення про передачу у приватну власність матері позивача земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства площею 0,31 га. На підставі цього рішення мати позивача отримала державний акт на право приватної власності на землю площею 0,38 га, розташовану в м. Носівка по вул. Чернишевського, 95, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Зміна цільового призначення землі можлива тільки на підставі проектів землеустрою щодо їх відведення. Тобто в державному акті серії ЧН № 066315 цільове призначення землі змінено безпідставно. Позивач не може розпорядитися своєю власністю у звязку з допущеною помилкою у зазначенні цільового призначення земельної ділянки, тому просив судовим рішенням визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку.

Позивач у підготовче судове засідання не зявився. Представник позивача ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився, міський голова направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд робить висновок, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання позову відповідачем та постановляє рішення у підготовчому провадженні.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області від 15.12.1993 року № 155 ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,41 га, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,10 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,31 га, що підтверджується копією виписки з відповідного рішення (а. с. 5). На підставі цього рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 018804, яким їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,38 га, розташовану на території ОСОБА_4 міської ради, для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією державного акта (а. с. 6).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 померла 14 жовтня 2003 року. Її спадкоємцем за заповітом є син ОСОБА_3, який 26 червня 2004 року отримав у ОСОБА_4 районній ДНК свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 серія ВВЕ № 875855. Це свідоцтво видано на жилий будинок, розташований у м. Носівка Чернігівської області по вул. Чернишевського, 95, та присадибну земельну ділянку розміром 0,38 га, що знаходиться на території ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області по вул. Чернишевського, 95, належну померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю І-ЧН № 018804 (а. с. 8).

На підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЧН № 066315, відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 0,38 га, розташованої по вул. Чернишевського, 95, м. Носівка Чернігівської області (а. с. 9). Невідомо з яких підстав у цьому державному акті цільове призначення земельної ділянки зазначено як «для ведення особистого селянського господарства» замість «для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства» (як указано в державному акті, виданому на імя спадкодавця ОСОБА_5Г.).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 20, 21 Земельного кодексу України зміна цільового призначення землі можлива тільки на підставі проектів землеустрою щодо їх відведення. Ніякі класифікатори не наділені повноваженнями змінювати цільове призначення землі. Незаконна зміна цільового призначення землі є підставою для відмови у державній реєстрації і є підставою для визнання її недійсною.

Отже, ураховуючи ці правові норми, суд робить висновок, що цільове призначення земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства», яке зазначено в державному акті серії ЧН № 066315, виданому позивачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зазначено помилково та змінено безпідставно, оскільки нині діючий Земельний кодекс України не містить приписів про зміну назв цільового призначення земельних ділянок, отриманих у власність раніше.

У звязку з помилкою, допущеною в державному акті, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності на земельну ділянку.

Статтею 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частина 1 статті 155 ЗК України гласить, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи вищевикладене, суд уважає за необхідне захистити порушені цивільні права позивача щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, а тому робить висновок, що позов про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 200, 206, 211, 263-265, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 066315, виданий на підставі свідоцтва ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори ВВЕ № 875855 від 06.03.2004 р., відповідно до якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,38 га, розташованої по вул. Чернишевського, 95, м. Носівка Чернігівської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 420 від 26 серпня 2004 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий