Постанова

Іменем України

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 185/2940/16-ц

провадження № 61-18458св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Макарона М. О., Максюти Ж. І., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_5 на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/2 частини до 1/6 частини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі судових рішень Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2009 року та від 26 травня 2010 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку й до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку і до досягнення донькою повноліття, та аліменти на утримання ОСОБА_5, як дружини, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу до досягнення дитиною трирічного віку.

Посилався на те, що загальний розмір стягнутих з нього аліментів на обох доньок перевищує 50 % від його доходу і ставить у скрутне матеріальне становище, оскільки після всіх відрахувань із заробітку у нього майже не залишається засобів для існування. Просив зменшити розмір стягнутих на користь відповідача аліментів до ? частини, посилаючись на норми статті 192 СК України.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року у складі судді Врони А. О. позов ОСОБА_4 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 згідно з рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2009 року у справі № 2-5557/09 та на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2010 року у справі № 2-2701/2010 на користь ОСОБА_5 на доньку ОСОБА_6 з 1/2 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду та до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 згідно з рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року у справі № 185/8685/13-ц на користь ОСОБА_5 на доньку ОСОБА_7 з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду та до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що попередньо встановлений судами розмір стягнутих з позивача аліментів на утримання дітей вказує на його обтяжливий характер та наявність підстав для його зменшення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Апеляційний суд виходив із того, що стягнутий з відповідача на користь позивача розмір аліментів на двох доньок не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати, який встановлений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема, статті 192 СК України, статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для зменшення розміру стягнутих аліментів.

Посилається на те, що на теперішній час з нього на користь відповідачки стягуються аліменти у загальному розмірі 3/4 частини всіх видів його доходу, що складає 75 % від його заробітку. Проте відповідно до статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань за виконавчими листами з боржника не може перевищувати 50 % від його доходу.

У червні 2017 року ОСОБА_5 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції як таке, що ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що суд всебічно, повно, об'єктивно дослідив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на відсутність підстав для зменшення розміру стягнутих аліментів на дітей.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу 185/2940/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на порушення його прав, оскільки загальний розмір аліментів на дітей, стягнутих з нього на підставі судових рішень, перевищує 50 % від його доходу.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що з позивача стягуються аліменти в загальному розмірі 1/2 частини від його заробітку, що не перевищує встановлений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, відмовив йому у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Установлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2009 року у справі №2-5557/09 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 жовтня 2009 року та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2010 року у справі № 2-2701/2010 з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року у справі № 185/8685/13-ц стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на доньку ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 серпня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з листами Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23 лютого 2017 року та від 28 лютого 2017 року на виконанні відділу виконавчої служби знаходяться виконавчі листи:

- від 19 листопада 2009 року № 2-5557 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2009 року та до досягнення повноліття дитиною;

- від 12 вересня 2013 року № 185/8685/16 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 серпня 2013 року та до досягнення повноліття дитиною;

- від 07 листопада 2013 року № 185/8685/13 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку;

- від 12 серпня 2016 року № 185/3531/16 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 1 785,94 грн.

Станом на 01 березня 2017 року стягнення за виконавчим листом від 07 листопада 2013 року про № 185/8685/13 стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку закінчено, а тому на виконанні відділу державної виконавчої служби знаходяться лише два виконавчих листа щодо стягнення аліментів з позивача на дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/4 частини на кожну дитину.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2010 року у справі № 2-2701/2010 на виконанні у відділі державної виконавчої служби не перебуває.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), зробив правильний висновок про те, що на обох доньок з позивача стягуються аліменти по ? частині від його заробітку на кожну, що не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати, встановлений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстав для зменшення розміру аліментів на теперішній час немає. У випадку встановлення іншого розміру аліментів ОСОБА_4 має право на його зменшення.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат