Справа№329/346/18
ЄУН № 329/346/18
Провадження №2/329/159/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року смт. Чернігівка Запорізької області

Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі - Синяк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чернігівка в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив, що 15.12.2006р. між сторонами укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, у звязку з чим станом на 31.03.2018р. має заборгованість 29566грн 56коп, яка складається з наступного:

- 6 409грн 63коп тіло кредиту;

- 18 989грн 90коп заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2282грн 91коп заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500грн штраф (фіксована частина)

- 1 384грн 12коп штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач надав суду заяву, якою просить застосувати строк позовної давності у спорі, у задоволенні позову відмовити, справу розглянути без його участі.

За положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксація процесу технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 15.12.2006 року, згідно якої він ідентифікувався та ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у банку (а.с.9), отримав кредит у виді встановленого ліміту 2000грн (який надалі збільшений до 10 000грн, пізніше знижений до 6 350грн, (а.с.52)) на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме 12/09 (а.с.6, зворот, а.с.61).

Щодо зміни кредитного ліміту позивач керується п.3.2., п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувались ч.1ст. 634 ЦК України.

Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 6.5 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених вказаним кредитним договором.

Відповідно до п. 6.6 умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредита та овердрафта), оплати винагороди Банку.

Згідно п. 8.6 при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором б/н від 15.12.2006р. виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст.264 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач отримав кредит 15.12.2006р. Останній платіж ним був зроблений 08.06.2010 року (а.с.6зворот).

З банківської виписки руху грошових коштів клієнта ОСОБА_1, основна картка 085997 «Універсальна 30 днів пільгового періоду» вбачається, що надходження готівкою у розмірі 50грн відбулось 08.06.2010р. (а.с.75).

Платежі в сумі 907грн 67коп, 1007грн 67коп, 1007грн 67коп, 833грн 57коп, здійснені 01.08.2016р., 31.08.2016р., 30.09.2016р., 01.11.2016р. через Державну виконавчу службу, відповідно до письмових пояснень позивача (а.с.87). Витребувану довідку про підстави перерахування зазначених платежів з зазначенням номеру розпорядження та його дати позивач не надав, пояснивши, що це не вбачається можливим (а.с.102).

З копій розпоряджень відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції (а.с.97-100) випливає, що на користь позивача на р/р 3111 щомісячно стягуються кошти, відповідно до постанови від 01.06.2016р. зазначеного відділу, якою звернуто стягнення на пенсію відповідача (а.с.95) на виконання виконавчого листа № 329/1204/15-ц від 01.03.2016р. Чернігівського районного суду Запорізької області (а.с.92).

Зазначений лист видано згідно рішення від 09.02.2016р. Чернігівського районного суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № ZPР0АК10170014 від 14.05.2007р. (а.с.114-115), а не за спірним.

Таким чином, після 08.06.2010р. не вбачається в діях відповідача визнання ним свого боргу або іншого обов'язку, тому що інший рух коштів (після 08.06.2010р.) відбувався не в наслідок дій відповідача.

Його заперечення про те, що він не вносив дані суми в погашення заборгованості за договором б/н від 15.12.2006р., позивачем абсолютно нічим не спростовуються.

Як встановлено шляхом дослідження матеріалів цивільної справи 329/139/14-ц, позивач 24.02.2014р. вже звертався до Чернігівського районного суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором (а.с.109-111).

Ухвалою від 25.03.2014р., яка, згідно матеріалів справи, не оскаржена та набрала законної сили, зазначений позов залишено без розгляду (а.с.111).

Відповідно до положень ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява була подана позивачем 20.04.2018р., що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції суду на позовній заяві, строк дії картки 085997 за кредитним договором б/н від 15.12.2006 року закінчився 12/09. Тобто на момент звернення до суду із позовом позивачем пропущено строк позовної давності.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

На підставі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) та від 18 червня 2014 року (справа №6-61цс14).

Позивач звернувся до суду лише 20.04.2018 р. тобто за межами встановленого законом строку для захисту порушеного свого права, клопотання про поновлення зазначеного строку не подав, тому у задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Судові витрати розподілити за положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 19,81,131,223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15,16,525, 526, 530, 543, 546, 548, 549, 626, 627, 1046, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Д.О. Покопцева