Справа № 308/1872/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, справу за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на дії державного виконавця головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_4, боржник ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч.6 ст.268 ЦПК України 04 вересня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 10 вересня 2018 року.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на дії державного виконавця головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_4. Із прохальної частини скарги вбачається, що скаржники просять визнати дії державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4, по накладенню арешту на предмет іпотеки будинок за адресою м. Ужгород, вул. Канальна, 15 неправомірними і зобовязати його зняти арешт.

Скаргу обґрунтовує тим, що 17.02.2011 р. Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист у справі № 2п- 2896/10 про стягнення суми боргу в розмірі 800144,64 грн.

01.07.2013 р. головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 38661931 за вищевказаним виконавчим листом, стягувачами за яким є ОСОБА_1. ОСОБА_2. ОСОБА_3, а боржником ОСОБА_5. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2018 р. будинок за адресою м. Ужгород, вул. Канальна, 15 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та перебуває в іпотеці, іпотекодержатель ОСОБА_1. 14.02.2018 р. приватний нотаріус ОСОБА_6 відмовила іпотекодержателю ОСОБА_1 в реєстрації права власності на належний іпотекодавцю ОСОБА_5 предмет іпотеки - будинок за адресою м. Ужгород, вул. Канальна. 15 в звязку з накладенням арешту на будинок згідно постанови державного виконавця в виконавчому провадженні № 38661931.

Заявники, посилаючись на ст.ст. 572,575 ЦК України, ч.3 ст.54 Закон України «Про іпотеку» та ст. 51 Закону країни «Про виконавче провадження» вказують на те, що накладення державним виконавцем арешту на предмет іпотеки - будинок за адресою м. Ужгород, вул. Канальна, 15 є помилковим та таким, що суперечить правам іпотекодержателя.

А тому просять суд: визнати дії головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4 по накладенню арешту на предмет іпотеки - будинок за адресою м. Ужгород, вул. Канальна, 15 неправомірними і зобовязати його зняти арешт з предмету іпотеки - будинку за адресою м. Ужгород, вул. Канальна, 15.

В судове засідання заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявились повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило

Боржник в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило

Головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З доводами скаржника не погодився на адресу суду надіслав відзив.

Відповідно до ч 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження номер за АСВП: №38661931, судом приходить до наступних висновків.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно з ч.7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.3, 7 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Судом встановлено, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 серпня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 солідарно на користь кредитної спілки "Альянс Україна" 800853,30 грн., та розірвано кредитний договір № 0224-08 кУж від 11 липня 2008 року.

17.02.2011 р. Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист у справі № 2п- 2896/10 про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь Кредитної спілки «Альянс Україна» суми боргу в розмірі 80014464 грн.

01.07.2013 р. головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 38661931 про примусове виконання за вказаним виконавчим листом. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження боржником вказано ОСОБА_5, а стягувачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Головним державним виконавцем Грицищуком М.П. було складено акт №11-38661931 опису й арешту майна від 31.10.2013 року.

Постановою від 13.11.2013 року призначено експерта для участі у виконавчому провадженні для визначення ринкової вартості будинку за адресою м.Ужгород, вул. Канальна, 15. Згідно висновку про вартість майна станом на 13 березня 2014 року, ринкова вартість обєкта оцінки без ПДВ становить 233423 гривні.

В подальшому головним державним виконавцем Грицищуком М.П. 17.03.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Так вказаною постановою накладено арешт на все майно що належить боржнику ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення 800 583,30 грн., та заборони здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 25.07.2018 року за договором іпотеки від 11.07.2008 року обєктом нерухомого майна є будинок за адресою м.Ужгород, вул.Канальна, 15, іпотекодержателем вказано ОСОБА_1, та за додатковими відомостями іпотекодержателями солідарно є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, іпотекодавцем вказано ОСОБА_5.

Згідно ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови від 17.03.2014 року), заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови від 17.03.2014 року). Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до ч. 5 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови від 17.03.2014 року) про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що винесена державним виконавцем постанова про накладення арешту на майно боржника відповідає вимогам закону, винесена в межах наданих державному виконавцеві повноважень по виконанню рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. Та виходячи із фактичних обставин справи вбачається, що опис та арешт цього майна здійснювались саме в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» на підставі виконавчого листа у справі № 2п- 2896/10, виданого на виконання судового рішення від 11 серпня 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку").

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

При постановленні ухвали суд враховує правову позицію судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.02.2015 року по справі № 6-238цс14 якою визначено, що «у разі коли державний виконавець вчиняє дії на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення чи виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, то при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень, слід виходити із загальних норм Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно наявного в матеріалах виконавчого провадження копії договору іпотеки 11 липня 2008 року укладеного між ОСОБА_5 та Кредитною спілкою «Альянс Україна», п.5.4. передбачає, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іоптекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.5.4.3.1. (у порядку ст. 37 Закону України «Про Іпотеку», укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя) та п.5.4.3.2. договору (копія договору іпотеки з вказаним пунктом в матеріалах справи та виконавчого провадження відсутня).

При цьому, зі змісту листа приватного нотаріуса ОСОБА_6 від 14.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна за адресою м.Ужгород, вул. Канальна, 15.

Відомостей чи звертався ОСОБА_1 у порядку визначеним угодою сторін, договором іпотеки від 11 липня 2008 року або наявність виконавчого напису нотаріуса, рішення суду в матеріалах справи відсутні та сторонами надано не було.

Судовим розглядом справи не встановлено належних та допустимих доказів існування претензій ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 щодо задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки в рамках виконання іпотечного договору (судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або іншого порядку визначеного угодою сторін).

При цьому, суд також враховує, що стягувачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в даному випадку є іпотекодержателями відповідного предмету іпотеки та мають першочергове право на задоволення своїх вимог. Разом з тим, заперечень щодо оцінки та арешту, реалізації предмету іпотеки в рамках виконавчого провадження № 38661931 про примусове виконання за вказаним виконавчим листом у справі № 2п- 2896/10, виданого на виконання судового рішення від 11 серпня 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором не висловлювали. Відомостей про звернення скаржників із заявою про зняття арешту з майна боржника до державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 38661931 не надано суду.

Крім того, з поданої до суду скарги вбачається, що заявники, просять визнати дії головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_4 по накладенню арешту на предмет іпотеки - будинок за адресою м. Ужгород, вул. Канальна, 15 неправомірними і зобовязати його зняти арешт з предмету іпотеки - будинку за адресою м. Ужгород, вул. Канальна, 15.

Разом з тим, згідно листа приватного нотаріуса ОСОБА_6 від 14.02.2018 року на нерухоме майно за адресою м.Ужгород, вул. Канальна, 15, зареєстровані обтяження речових прав за №7554355 накладена в інтересах КС «Альянс Україна» та за № 5037908, що накладений згідно постанови державної виконавчої служби.

При цьому, з вимогою про скасування постанови головного державного виконавця Грицищука М.П. від 17.03.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 38661931, скаржники не звертаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на дії державного виконавця головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_4, боржник ОСОБА_5, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 26, 56, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 210, 383,-387 ЦПК України(в ред.. звернення зі скаргою до суду) ст. 447, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на дії державного виконавця головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_4, боржник ОСОБА_5 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8