Номер провадження: 22-ц/785/4099/18
Номер справи місцевого суду: 510/1221/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа ОСОБА_5) про визнання права власності на нерухоме майноза апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року,-

встановила:

18 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 (третя особа ОСОБА_5) про визнання права власності на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що відповідачу у справі ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2006 р., реєстр №1185, належить 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами № 38, розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,0539 га., що знаходиться в м. Рені Одеської області по вул. 25 Чапаївської дивізії, 38, загальною площею 49,10 кв. м., житловою площею 36,90 кв. м., який складається в цілому з: житлового будинку глин. літ «А», літньої кухні цегл. літ. «Б», сараю саман. літ. «В», сараю дерев. літ. «Д», вбиральні літ. «Є», сараю літ. «Ж», огорожі 1,2, споруди 3, сараю літ. «Г», яку він успадкував після смерті батька ОСОБА_7, померлого 29 лютого 2000 р.

Після отримання спадщини у 2006 році, відповідач поїхав до м. Одеса у пошуках роботи, а у будинку № 38 по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Рені залишилася проживати позивачка, яка фактично вступила у володіння та користування належною відповідачеві 1/2 частиною вказаного будинку. Таким чином, з 2006 року позивачка мешкає на житловій площі вказаного будинку, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провела газове опалення, проводила капітальний та поточний ремонти за власні кошти та ін.

З 2006 р. відповідач, третя особа, як власники вищевказаної нерухомості, інші правонаступники власників жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення частки будинку не висували, на вказану 1/2 частини нерухомого майна не претендують. Оскільки позивач робила поточні та капітальні ремонти в будинку, їй необхідно було укласти відповідні господарські договори, у тому числі по комунальних послугах, але це не вдавалось можливим зробити, оскільки позивач юридично не є власником будинку.

У звязку із вищевикладеними обставинами ОСОБА_3 вважає, що має право на 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по вул. 25 Чапаївської дивізії, 38 в м. Рені Одеської області, оскільки з 2006 р. фактично та відкрито володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на 1/2 частин вищевказаної нерухомості.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 за набувальною давністю право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами № 38, розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,0539 га., що знаходиться в м. Рені Одеської області по вул. 25 Чапаєвської дивізії, 38, загальною площею 49,10 кв. м., житловою площею 36,90 кв. м., який складається в цілому з: житлового будинку глин. літ «А», літньої кухні цегл. літ. «Б», сараю саман. літ. «В», сараю дерев. літ. «Д», вбиральні літ. «Є», сараю літ. «Ж», огорожі 1,2, споруди 3, сараю літ. «Г».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0539 га (кадастровий номер :02:007:0329) розташовану за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. 25 Чапаївської дивізії, 38, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №169637 від 24.12.2012 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачка постійно проживає у спірному будинку, прийшов до висновку про те, що вона з 2006 року добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперешкодно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а тому набула на це майно право власності за набувальною давністю.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Аналізуючи деякі питання застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховний Суд України розяснив, що, виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: можливість майна бути обєктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

ВСУ вказував на складність розуміння судами добросовісності у контексті цієї норми. Поряд з цим, за аналізом ВСУ саме відсутність добросовісності володіння у більшості випадків є підставою для відмови у позовах про визнання права власності за набувальною давністю. А тягар доказування добросовісності володіння у таких справах покладається на позивача.

У Постанові Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 розяснено судам, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суди, визначаючи добросовісність володіння, також вважають, що насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто, що обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Суд зазначив, що позивачка знала, що 1/2 частина будівлі домоволодіння, на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, належить її сину, тому в даному випадку не можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, добросовісним, а проживання позивачки у спірній будівлі не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю, оскільки вона точно знала, що володіє нерухомим майном, у якого є власник.

ВССУ також вказав на те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач обізнаний відносно того, що власником 1/2 частини будівлі є її син ОСОБА_4, то не можна вважати володіння позивачем часткою її сина у праві власності на нерухомість добросовісним.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не припиняв користуватись належною йому частиною будинку і земельної ділянки, періодично відвідував будинок, був там зареєстрований і зареєстрований на теперішній час.

До того ж, у звязку з тим, що ОСОБА_4 має значну заборгованість по сплаті аліментів, постановою державного виконавця на майно боржника,у тому числі і на ? частину спірного будинку і земельної ділянки було накладено арешт, зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомості 16 листопада 2017 року.

На належну ОСОБА_4 частину будинку і земельної ділянки претендує ОСОБА_6І у рахунок погашення заборгованості по аліментах, оскільки іншого майна, на яке можна звернути стягнення у рахунок заборгованості по аліментах, у боржника немає.

У звязку з цим, апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і винести у справі постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа ОСОБА_5) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - відмовити.

Керуючись: ст.ст. 368, ст. 374, ст.376, 381 384, 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року скасувати і прийняти у справі постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа ОСОБА_5) про визнання права власності на нерухоме майновідмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 червня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_8

ОСОБА_2

ОСОБА_9