Постанова

Іменем України

13 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 175/2942/16-ц

провадження № 61-24178св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - начальник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області П'ятницький Андрій Васильович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області П'ятницького Андрія Васильовича за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Озерянської Ж. М. від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О., від 25 січня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області П'ятницького А. В.

Скарга мотивована тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2012 його позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 задоволено частково, зобов'язано останню повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів. На примусове виконання вищевказаного рішення, 21 січня 2013 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-6510/2011.

02 жовтня 2014 року на підставі виконавчого листа № 2-6510/2011 відкрито виконавче провадження № 44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2012 року.

Вищезазначене рішення суду ОСОБА_6 не виконано, виконавче провадження № 44936519 зупинено на підставі пункту 4 частини першої статті 38, статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку оголошенням ОСОБА_6 у розшук відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року у справі № 175/2845/2015. Дніпропетровське відділення поліції письмово повідомило начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дзіжка Р. Ю. про відмову виконувати ухвалу суду від 21 липня 2015 року у справі щодо розшуку ОСОБА_6, однак начальником Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої службиДзіжком Р. Ю. не було вжити жодних заходів щодо розшуку ОСОБА_6 Бездіяльність начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої службиДзіжка Р. Ю. у виконавчому провадженні № 44936519 стала підставою для його звернення зі скаргою до начальника управління державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пятницького А.В.

11 липня 2016 року він подав до управління державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скаргу на бездіяльність начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ДзіжкаР. Ю. у виконавчому провадженні № 44936519, у якій просив начальника управління державної виконавчої службиП'ятницького А. В. визнати неправомірною бездіяльність начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ДзіжкаР. Ю. у виконавчому провадженні № 44936519 щодо не вжиття заходів для організації розшуку ОСОБА_6 за період з лютого 2016 року до липень 2016 року згідно з ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року та зобов'язати начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дзіжка Р. Ю. у виконавчому провадженні № 44936519 вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для організації розшуку ОСОБА_6, а за результатами розгляду скарги просив прийняти відповідну постанову, копію якої направити йому в порядку та строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

26 липня 2016 року в канцелярії Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області він отримав копію листа начальника управління державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П'ятницького А. В. від 19 липня 2016 року про відмову в задоволені скарги, зазначивши, що за результатами розгляду скарги від 11 липня 2016 року постанова не приймалася, тому що скарга від 11 липня 2016 року не відповідає вимогам статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» та запропоновано йому особисто звертатися до Дніпропетровського відділення поліції для з'ясування питання, чому не здійснюється розшук ОСОБА_6 у виконавчому провадженні № 44936519.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд: визнати неправомірною бездіяльність начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П'ятницького А. В. щодо неприйняття процесуального рішення у формі постанови за результатами розгляду його скарги від 11 липня 2016 року у виконавчому провадженні № 44936519; зобов'язати начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П'ятницького А. В. прийняти та направити йому постанову про результати розгляду його скарги від 11 липня 2016 року у виконавчому провадженні № 44936519.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Визнано бездіяльність начальника управління державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П'ятницького А.В. щодо неприйняття процесуального рішення у формі постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 11 липня 2016 року у виконавчому провадженні №44936519 неправомірною.

Зобов'язано начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П'ятницького А. В. прийняти та направити ОСОБА_4 постанову про результати розгляду його скарги, поданої 11 липня 2016 року у виконавчому провадженні № 44936519.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до частин третьої, шостої - восьмої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 11 липня 2016 року у виконавчому провадженні № 44936519 начальник управління державної виконавчої служби П'ятницький А. В. зобов'язаний був прийняти процесуальне рішення у формі постанови, однак всупереч зазначеним вимогам закону безпідставно про своє рішення повідомив ОСОБА_4 листом від 19 липня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відхилено.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У лютому 2017 року Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення підлягають скасуванню, зважаючи на наступне:

Подана 11 липня 2016 року ОСОБА_4 скарга не відповідала передбаченій законом формі, а саме, було відсутнє найменування органу, до якого подається скарга, замість цієї інформації вказаний безпосередньо начальник відділу П'ятницький A. B., реквізити виконавчого документу зазначені як текст скарги, що також не відповідає частині сьомій статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», що й було зроблено начальником управління державної виконавчої служби П'ятницьким A. B.

Про невідповідність скарги визначеним чинним законодавством вимогам, скаржнику було повідомлено офіційним листом від 19 липня 2016 року.

Таким чином, ОСОБА_4 не скористався правом оскарження дій державного виконавця Дніпропетровського відділу державної виконавчої служби, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження № 44936419, а дії начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчинені в межах та з дотриманням вимог чинного законодавства України, тому не можуть бути кваліфіковані як бездіяльність.

У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Фактично державний виконавець має право проводити заходи щодо розшуку боржника, а не виконувати ухвалу суду від 21 липня 2015 року про оголошення у розшук боржника ОСОБА_6, оскільки законом чітко визначений орган державної влади, на який покладено виконання ухвал суду про розшук боржників. Державний виконавець має право діяти лише в межах Закону України «Про виконавче провадження».

У травні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права.

10 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 11 липня 2016 року ОСОБА_4 як стягувач у виконавчому провадженні № 44936519 подав до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скаргу на бездіяльність начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дзіжка Р. Ю. Вказана скарга подана до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відповідно з вимогами частин третьої та шостої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки право на оскарження бездіяльності начальника відділу державної виконавчої служби до вищестоящого органу державної виконавчої служби прямо передбачено частиною третьою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, скарга від 11 липня 2016 року повністю відповідає вимогам частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки містить: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частинами третьою, шостою, восьмою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом.

За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову

про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 315, 383, 387 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_4

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Посилання касаційної скарги на те, що скарга ОСОБА_4 від 11 липня 2016 року не відповідала вимогам статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та дослідженими судами доказами.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк