Номер провадження: 22-ц/785/5461/18
Номер справи місцевого суду: 522/3205/17
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М.,

Цюри Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», третя особа Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору «Зелений мис» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року,-

встановив:

17 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», третя особа Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору «Зелений мис» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та просила визнати недійсним трудовий договір від 02.02.2016 р. у частині визначення строку; скасувати наказ про звільнення № 03-к від 26.01.2017 року; поновити її на роботі на посаді директора Дочірнього підприємства „Клінічний санаторій по реабілітації хворих з захворюваннями органів зору „Зелений мис" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця".

В ході розгляду справи ОСОБА_3 надала суду заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме в частині визнання недійсним трудового договору від 02.02.2016 р. у частині визначення строку.

Посилаючись на те, що з 02.04.1998 року вона працювала на посаді директора Дочірнього підприємства „Клінічний санаторій по реабілітації хворих з захворюваннями органів зору „Зелений мис" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця".

02 лютого 2016 року між нею та приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" було укладено Контракт керівника згідно умов якого, вона продовжує працювати на посаді директора Дочірнього підприємства „Клінічний санаторій по реабілітації хворих з захворюваннями органів зору „Зелений мис" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" на термін з 03 лютого 2016 року по 02 лютого 2017 року.

Наказом від 26.01.2017 року №03-к її було звільнено з посади директора у зв'язку із закінченням строку дії контракту, п.2 ст.36 КЗпП України. Її звільнення відбулось з порушенням трудового законодавства, оскільки трудовий договір сторонами переукладався більше двох разів, тобто відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, він вважається таким, що укладений на невизначений строк.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", третя особи Дочірнє підприємство „Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору „Зелений мис" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що позивачку правомірно було звільнено з посади директора у зв'язку із закінченням строку дії контракту, оскільки строк дії укладеного сторонами контракту від 02.02.2016 року закінчився та відповідач не мав наміру продовжити дію контракту на новий строк. Позивачкою не доведено, що після закінчення строку дії контракту вона продовжувала працювати на посаді директора, а відповідач цю обставину заперечує.

З таким висновком суду повністю погоджується апеляційний суд, з огляду на наступні обставини.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді директора Дочірнього підприємства „Клінічний санаторій по реабілітації хворих з захворюваннями органів зору „Зелений мис" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", про що між нею та відповідачем укладалися відповідні контракти з керівником філії.

02 лютого 2016 року між ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та ОСОБА_3 було укладено Контракт з керівником ДП «Клінічний санаторій по реабілітації хворих з захворюванням органів зору «Зелений мис» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця.

Пунктом 1.2. Контракту визначено, що цей Контракт є строковим трудовим договором.

Згідно пункту 6.2. Контракт припиняє свою дію, зокрема: а) після закінчення терміну дії Контракту.

Згідно пункту 7.1 Цей Контракт вступає в дію з 3 лютого 2016 року по 02 лютого 2017 року включно.

ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» службою доставки «КСД» направила Директору ДП «Клінічний санаторій по реабілітації хворих з захворюванням органів зору «Зелений мис» листа Вих. № 12-01/38 від 17.01.2017 року «Про строк дії контракту», в якому було зазначено, що строк дії контракту закінчується 02.02.2017 року, а також ОСОБА_3 було повідомлено про те, що ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» не має наміру переукладати контракт від 02.02.2016 року та звільнення відбудеться 02.02.2017 року у зв'язку зі закінченням строкового трудового договору, п. 2 с. 36 КЗпП України.

З заявами (листами) щодо наміру продовжити дію контракту, або укласти новий контракт на інший термін ОСОБА_3 до ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» не зверталася.

Відповідно до наказу № 03-К від 26.01.2017 року, ОСОБА_3 звільнено з посади директора Дочірнього підприємства „Клінічний санаторій по реабілітації хворих з захворюваннями органів зору „Зелений мис" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" у зв'язку із закінченням строку дії контракту, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

З вказаним наказом «Про звільнення з посади» ОСОБА_4 ознайомлено особисто під підпис.

Доводи апелянта про те, що на момент прийняття наказу № 03-К від 26.01.2017 року про звільнення між нею та відповідачем фактично існували безстрокові трудові відносини, оскільки трудовий договір (контракт) між ними переукладався неодноразово, є необгрунтованими та суперечать положенням діючого законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 21 Кодексу законів про працю України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно ст. 23 КЗпП України Трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пункт 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору визначає: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України, викладену у аб.3 п.9 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», як на підставу для визнанння контракта недійсним у частині визначення строку є помилковим, оскільки викладена у п.9 правова позиція не стосується контрактів укладених із керівниками, так як сам характер керівної діяльності зумовлює необхідність встановлення трудових відносин на визначений строк.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись: ст. ст. 368, 374, 375, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра