Справа № 442/5349/17 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/2004/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької міської ради на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку та визнання права власності на підставі набувальної давності,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку, та визнання права власності за підставі набувальної давності - задоволено.

Заборонено здійснювати будь-які роботи, в тому числі будівельні, а також заборонити укладення будь-яких договорів, в тому числі договорів купівлі-продажу, дарування, оренди, користування та ін. ОСОБА_3, ПІН НОМЕР_1, щодо земельної ділянки, площею 700 кв. м. на вул. Станіславська - П.Орлика ( ділянка НОМЕР_2 ) в м. Дрогобич, Львівської області, кадастровий номер: НОМЕР_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд.

Ухвалу суду оскаржила Дрогобицька міська рада.

В апеляційній скарзі посилається на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

На думку скаржника, такі заходи забезпечення є прямим втручанням та порушують право відповідача по справі ОСОБА_3 на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, оскільки законодавством встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Також вказує, що суд не вказав на обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, об'єктивного існування ризиків, а також того факту, що застосування заходу забезпечення позову є дійсно необхідним, що без його застосування права, свободи та законні інтереси особи будуть порушені, на підтвердження чого повинні бути належні :и допустимі докази.

Крім цього зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено ні доказів, ні обставин, з якими суд першої інстанції пов'язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення та про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по справі, що свідчить про незаконність та необґрунтованість Ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову.

Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася з позовом до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку та визнання права власності на підставі набувальної давності.

25 квітня 2018 року, з метою забезпечення позовних вимог, позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони здійснювати будь-які роботи, в тому числі будівельні, а також заборонити укладення будь-яких договорів, в тому числі договорів купівлі-продажу, дарування, оренди, користування та ін. ОСОБА_3, ПІН НОМЕР_1, щодо земельної ділянки, площею 700 кв. м. на вул.. Станіславська - П.Орлика ( ділянка НОМЕР_2 ) в м. Дрогобич, Львівської області, кадастровий номер: НОМЕР_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що мотиви вжиття заходів забезпечення позову, зазначені у матеріалах справи, дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки може бути заподіяна реальна шкода правам, свободам та інтересам позивача і призвести до ускладнення виконання рішення суду.

З вказаним висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду на ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення су України; нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004р у про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до положень статей 321 та 386 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 що суд першої інстанції не вказав на обставини та докази, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, об'єктивного існування ризиків, а також того факту, що застосування заходу забезпечення позову є дійсно необхідним, що без його застосування права, свободи та законні інтереси позивача будуть порушені.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку, та визнання права власності за підставі набувальної давності - відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268 ЦПК України, ст.ст., 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374 , 376 , 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради - задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку, та визнання права власності за підставі набувальної давності - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.