провадження №2/760/1455/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді КІЗЮН Л.І.

при секретарі: Продан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" 04 грудня 2017 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, в якій просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 9 905 грн. 41 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.07.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/3868632.

У відповідно до умов вказаного Полісу страхування, позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку, за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля марки «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

24 грудня 2012 року о 07 год. 50 хв. в місті Києві по вулиці Заломова, 1, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «Subaru» державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «Subaru» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 07.02.2013 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1, який порушив п. 10.9 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Subaru» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АВ/3868632.

На підставі страхового акту №52 від 04.12.2014 року, позивачем було виплачено страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Subaru» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в розмірі: 8 876 грн. 63 коп., згідно платіжного доручення №755 від 04.12.2014 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав: 8 876 грн. 63 коп.

Враховуючи, що шкода була завдана відповідачем, позивач просить суд стягнути на свою користь в порядку регресу понесені витрати.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 28 березня 2018 року, прийнято справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.а.с. 69-70).

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що згідно полісу № АВ/3868632 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв з 06.07.2012 року по 05.07.2013 року включно, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія". Забезпечений транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого встановлено у розмірі 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров'ю та 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну. Розмір франшизи 500 грн. /а.с.14/.

Згідно довідки №9131872 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої ВДАІ з обслуговування Солом'янського району, 24 грудня 2012 року о 07 год. 50 хв. в місті Києві по вулиці Заломова, 1, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «Subaru» державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3 /а.с.а.с. 28-29, 30/.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «Subaru» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 07.02.2013 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1, який порушив п. 10.9 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, внаслідок чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 340,00 гривень /а.с. 15/.

Постанова не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вказана постанова є обов'язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню.

Встановлено, що страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Subaru» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АВ/3868632 /18/.

На підставі страхового акту №52 від 04.12.2014 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Subaru» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в розмірі: 8 876 грн. 63 коп., що підтверджується даними платіжного доручення №755 від 04.12.2014 року /а.с.а.с. 16, 17/.

Розмір завданої шкоди підтверджується звітом № 1163/КВ2 про оцінку розміру шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, актами огляду транспортного засобу, ремонтними калькуляціями, тощо /а.с.а.с. 31-55/.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п.п. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

В свою чергу, ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Факт настання страхового випадку та розмір завданої шкоди ніким не оспорюється.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт вчинення відповідачем, ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, наявність вини у його діях, встановлено постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2013 року по справі №760/430/13-п, сума страхових відшкодувань підтверджується звітом, актами оцінки транспортних засобів та ремонтними калькуляціями.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 9 905 грн. 41 коп.

Проте, матеріалами справи підтверджується загальний розмір фактично понесених позивачем витрат в сумі 8 876 грн. 63 коп., зокрема даними платіжного доручення №755 від 04.12.2014 року про виплату позивачем страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» саме в такому розмірі. Саме на такий розмір виплаченого страхового відшкодування позивач також посилається в позовній заяві.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума страхового відшкодування в розмірі 8 876 грн. 63 коп., виплачена потерпілому, підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 979, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 273, 274, 279, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, код за , р/р 1901 в ПАТ «Альфа Банк», МФО 300346) завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8 876 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 63 копійки, та 1 600 (одну тисячу шістсот) гривенб 00 копійок сплаченого судового збору.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дані позивача: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, код за , р/р 1901 в ПАТ «Альфа Банк», МФО 300346).

Дані відповідача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя Л.І. Кізюн