Справа № 739/1461/17 Провадження № 22-ц/795/897/2018 Головуючий у I інстанції - Чепурко В. В. Доповідач - Онищенко О. І.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Вінгаль В.М., Харечко Л.К.,

секретар: Поклад Д.В.,

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянувши в порядку позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Чепурко В.В.), ухвалене о 14 год. 59 хв. у м.Новгород-Сіверський, повний текст рішення складено 07 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору від 12 січня 2012 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 31 липня 2017 року склала 64 960.08 грн. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання за кредитним договором, позивач, звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на часткову обґрунтованість позовних вимог банку, застосовуючи при цьому позовну давність, про що просила відповідач у поданій нею заяві.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про пропущення строку позовної давності та не взяв до уваги строк дії картки, а також договірне списання коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю. Відповідач вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що банк не мав права підвищувати в односторонньому порядку процентну ставку та здійснювати нарахування процентів у такому розмірі. Відповідно їх нарахування має здійснюватися за формулою, яка діяла до квітня 2014 року. ОСОБА_2 посилається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України. Відповідач вважає, що видача на її ім'я іншої кредитної картки не свідчить про переривання строку позовної давності.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 03 січня 2018 року апеляційну скаргу задоволено частково; рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 12 січня 2012 року в сумі 59 784,10 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3909,44 грн, заборгованості за відсотками за період з 31 серпня 2014 року по 31 липня 2017 року - 52 551,61 грн, штрафу - 500 грн (фіксована частина) та 2823,05 грн (процентна складова); в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції 1472 грн, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1619,2 грн, а всього 3091,2 грн.

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2, постанову апеляційного суду Чернігівської області від 03 січня 2018 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. Постанову мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не з'ясував визначену договором процедуру підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора; не перевірив висновків суду першої інстанції, що у кредитному договорі, укладеному між сторонами, лише вказано на право позивача в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема й процентної ставки, та не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням індексу, що має бути також погоджений і вимоги якого визначені у частині п'ятій статті 1056-1 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Згідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 12 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом подання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 5 000 грн зі сплатою 30% на рік за користування кредитним лімітом.

Указаний договір укладено відповідно до положень частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

З наданих позивачем скріншотів вбачається, що відповідач за кредитним договором від 12 січня 2012 року отримувала чотири кредитні картки : 1) ІНФОРМАЦІЯ_2 з терміном дії до 09/15; 2) ІНФОРМАЦІЯ_3 з терміном дії до 10/15; 3) ІНФОРМАЦІЯ_1 з терміном дії до 09/157; 4) ІНФОРМАЦІЯ_4 з терміном дії до 05/21.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Після неодноразової видачі відповідачу нових кредитних карток на підставі кредитного договору від 12 січня 2012 року відбувалася пролонгація кредитного договору, який на даний час укладений до травня 2021 року. Зазначена дата є строком погашення кредиту в повному обсязі.

Суд першої інстанції на зазначені вище обставини уваги не звернув, не перевірив термін дії кредитної картки, що видавалася відповідачу та не встановив терміну дії кредитного договору.

З огляду на це, застосування судом першої інстанції до всього обсягу позовних вимог, що були висунуті відповідачеві, положень ч.4 ст. 267 ЦК України, є не вірним.

Після укладення договору відповідачка користувалася кредитними коштами, отриманими нею за договором.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість за кредитним договором, станом на 31 липня 2017 року, становить 64 960,08 грн, з яких: 3 909,44 грн - заборгованість за тілом кредиту, 53 708,11 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 773 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - фіксована частина штрафу та 3 069,53 грн процентна складова штрафу за порушення грошового зобов'язання.

Відповідачем розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 909,44 грн не оспорювався.

Згідно вказаного розрахунку до 31 березня 2014 року процентна ставка за договором становила 30% річних. У подальшому процентна ставка за договором підвищувалася позивачем в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року до 34,8% річних та з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних.

Нарахування з квітня 2014 року відсотків на прострочені зобов'язання здійснюється позивачем у подвійному розмірі на всю суму заборгованості на підставі наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02 квітня 2014 року.

Відповідно до заяви на зміну персональних даних клієнта ПриватБанку з якою ОСОБА_3 зверталась до позивача 24.03.2014 року, остання повідомила про зміну номеру мобільного телефону, який було зазначено в анкеті-заяві підписаній відповідачкою 12.01.2012 року.

Згідно наданих витягів з технічного програмного комплексу банку про час та зміст надісланих sms-повідомлень на номер мобільного телефону ОСОБА_2, банком було надіслано на номер +81 sms-повідомлення від 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року про збільшення відсоткової ставки за наданим кредитом.

Умовами, які є складовою кредитного договору, і до яких приєдналась відповідач, шляхом підписання анкети-заяви, закріплене право банку здійснювати заміну тарифів, а також інших умов обслуговування (пункт 1.1.3.2.3). При цьому банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до пункту 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо на протязі 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Пунктом 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що банк не рідше одного разу в місяць способом зазначеним в заяві, повинен надати держателю картки виписки про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні держателя до системи Приват-24 надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції sms-повідомлення.

Відповідно до п. 1.1.2.16 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов»язаний підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону і інші контактні дані, які маються в розпорядженні банку. У випадку їх зміни інформувати про це банк в строк не пізніше 15 днів з моменту їх зміни.

Також, п.1.1.3.2.9 Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активізації додаткових послуг, актуалізації контактних даних, змін в Умовах та правилах надання послуг, що надаються банком, інформування про розміри заборгованості по кредиту, інформування про проведення банком акцій) встановити контакти з клієнтом, використовуючи любі вказані канали зв»язку: відправлення sms-повідомлення на мобільний телефон клієнта; авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТП-пароля; поштовий лист; телеграма; повідомлення по електронній пошті; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування.

Таким чином, виходячи з умов кредитного договору, приймаючи до уваги що кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем є договором приєднання, який має свої особливості, також враховуючи повідомлення банку шляхом надіслання на мобільний телефон ОСОБА_2 повідомлення про збільшення відсоткової ставки, відображення збільшення відсоткової ставки у виписці по рахунку, не надходження заперечень від ОСОБА_2 про незгоду з таким підвищенням на адресу банку,як це передбачено умовами договору, її небажання цікавитись станом виконання взятих на себе зобов»язань по сплаті коштів, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про обґрунтованість підвищення відсоткової ставки проведених банком у спосіб передбачений умовами укладеного договору та з дотриманням вимог ст.1056-1 ЦК України .

При цьому колегія суддів не приймає до уваги, пояснення ОСОБА_2 щодо неналежного її ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг Банку, оскільки остання користувалась послугами банку неодноразово, отримуючи кредитні картки та користуючись коштами, підписуючи анкету-заяву про отримання коштів, а її небажання знати про умови кредитування, а також про стан виконання взятих на себе зобов»язань, не може бути обставиною, яка звільняє від їх виконання .

Вирішуючи питання щодо суми до стягнення, колегія суддів виходить з наступного.

Позивач згідно з поштовим реєстром подав позовну заяву через поштове відділення 30.08.2017.

Про застосування наслідків спливу позовної давності представник відповідача заявив в судовому засіданні 02.11.2017 (а.с.72).

З огляду на термін дії договору та положення ст. 256, 267 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 12.01.2012 в сумі 59784,10 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3909,44 грн , заборгованості за відсотками за період з 31.08.2014 по 31.07.2017 - 52551,61 грн, штрафу - 500 грн (фіксована частина) та 2823,05 грн (процентна складова).

В стягненні процентів за період до 31.08.2014 слід відмовити через пропуск позивачем позовної давності щодо цієї частини позовних вимог.

Не підлягає стягненню на користь позивача 3773 грн - заборгованість за пенею та комісією з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 59 784,10 грн та судовий збір в сумі 3091 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: 16020, АДРЕСА_2; фактичне місце проживання: 41100, АДРЕСА_1) ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 12.01.2012 року в сумі 59 784,10 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3909,44 грн, заборгованості за відсотками за період з 31.08.2014 року по 31.07.2017 року - 52 551,61 грн, штрафу - 500 грн (фіксована частина) та 2823,05 грн (процентна складова).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, 16020, АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д) 3091 грн 20 коп. судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий:Судді: