Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

справа № 756/7362/14-ц

провадження № 61-13620св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Соколової В. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року № 10-29/4425, укладеним між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_6 у розмірі 1 082 100,64 доларів США.

Позовна заява мотивована тим, що 16 жовтня 2007 року АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6 уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4425 (далі - кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_6 надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 850 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення до 15 жовтня 2022 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 16 жовтня 2007 року АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали договір поруки № 02-10/3520, за умовами якого ОСОБА_5 як поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

ОСОБА_6 свої зобов'язання за договором не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 03 березня 2015 року становить 1 082 100,64 дол. США, що еквівалентно 29 063 182,32 грн, та складається з: 775 467,76 дол. США, що еквівалентно 20 827 601,50 грн заборгованості за кредитом; 306 632,88 дол. США, що еквівалентно 8 235 580,82 грн заборгованість за відсотками.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що банк звернувся до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому договір поруки є припиненим.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року в складі судді Камбулова Д. Г. позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 063 182,32 грн та судові витрати в розмірі 3 654 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 16 жовтня 2007 року № 02-10/3250, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 як позичальником та ОСОБА_5 як поручителем. Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 не виконує умови укладеного кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню, банк позовну давність не пропустив, оскільки договір діє до 15 жовтня 2022 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, заявлених банком до поручителя, та задовольняючи зустрічний позов, районний суд виходив з того, що вимоги до поручителя пред'явлені поза межами шестимісячного строку від дня настання строку повного виконання умов кредитного договору.

Рішенням Апеляційного м. Києва від 07 квітня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 29 063 182,32 грн та судового збору в розмірі 3 654 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що стягуючи заборгованість за кредитним договором з боржника, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що банк пропустив позовну давність на звернення до суду з такою вимогою. Оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, а ОСОБА_6 у суді першої інстанції просила застосувати позовну давність, у задоволенні позову, заявленого банком до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити за пропуском позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог заявлених банком до поручителя суд не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення Апеляційного м. Києва від 07 квітня 2016 року і залишити в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року. Посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме статті 254, 256, 261, 525, 526, 610, 612 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, однак за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідач впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі за кредитним договором, але це не дає можливості застосувати судом за його заявою позовну давність, оскільки виконання умов кредитного договору передбачає щомісячні платежі зі строком дії договору до 15 жовтня 2022 року. Позовна давність може застосовуватися щодо кожного окремого траншу, який клієнт не здійснив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2016 року поновлено ПАТ «Укрсоцбанк» строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Оболонського районного суду м. Києва.

01 липня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу, яке мотивовано тим, що рішення суду апеляційної інстанцій є законним та ухваленим з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Укладаючи кредитний договір сторони визначили строки повернення кредитних коштів та процентів наступним чином: або згідно з графіком з кінцевим терміном погашення 15 жовтня 2022 року; aбo у разі неналежного здійснення платежів у перший робочий день після спливу певного строку тривання порушення (10 робочих або 90 календарних днів тривання порушення обов'язку сплати відсотків і кредиту відповідно). Останній платіж за кредитним договором нею здійснено 15 червня 2009 року в сумі 5 тис. дол. США, відповідно строк повернення всієї суми заборгованості за договором настав 30 червня 2009 року, однак банк звернувся з цим позовом лише у травні 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 березня 2018 вказану справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Суди встановили, що 16 жовтня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4425.

Пунктом 1.1.1 договору передбачено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами траншами зі сплатою 13 % річних та комісій в розмірі та порядку визначеному договором у межах максимального ліміту заборгованості до 850 тис. доларів США за графіком і в сумах, які прописані в самому кредитному договорі, зі сплатою заборгованості кожного 10 числа місяця, починаючи з листопада 2007 року та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 15 жовтня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, цього ж дня між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладено договір поруки № 02-10/3520, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на 03 березня 2015 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 1 082 100,64 дол. США з яких: 775 467,76 дол. США - заборгованість за кредитом, 306 632,88 дол. США - заборгованість за відсотками.

ОСОБА_6 у суді першої інстанції заявила про застосування позовної давності до заявлених до неї вимог.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення, тобто невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК Україниза зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Апеляційний суд установив, що відповідно до пункту 2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та наступних неробочих днів місяця, а також, у день повернення заборгованості за кредитом у повній сумі, на фактичну заборгованість за кредитом, проценти нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом у періоді з розрахунку факт/360.

За пунктом 2.5 цього договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

За пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (пункт 7.3 кредитного договору).

Отже, умовами кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов'язання.

Судом установлено, що останній платіж, направлений на виконання умов укладеного договору, ОСОБА_6 здійснила 15 червня 2009 року в сумі 5 тис. дол. США.

Протягом наступних 90 календарних днів позичальник не виконала обов'язки, передбачені пунктами 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору, у зв'язку з чим строк виконання основного зобов'язання настав 14 вересня 2009 року.

З цим позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду 23 травня 2014 року, поза межами встановленого законом строку.

Ураховуючи наведене апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позову пред'явленого до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском позовної давності.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року в редакції, станом на час розгляду справи апеляційним судом, щодо законності й обґрунтованості. Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України в редакції, станом на час розгляду справи апеляційним судом, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» не спростовують висновку апеляційного суду та не дають підстав уважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права. Спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи, умовами укладеного кредитного договору та положеннями законодавства.

В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у передбаченому статтями 411, 412 ЦПК України порядку відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат