ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5489/17
Провадження № 2/210/1127/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"21" серпня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Скотар Р.Є.

за участі секретаря Соколовської Т.О.,

за участі позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Товкун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про зобов'язання надати відповідь ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся 08.12.2017 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить зобов'язати ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг" надати письмову відповідь на його заяву від 27 червня 2017 року, в якій зазначити інформацію про те, із якими підприємствами було укладено договори, або продані права на застосування «Термо- Фіксатора на утримання теплоплити при розливі напівспокійної сталі на виливниці », а також зазначити суму усіх виплат отриманих підприємством від застосування мого винаходу;зобов'язати ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг" надати усі копії документів (проект, креслення тощо), які стосуються винаходу ОСОБА_2 під назвою «Термо-Фіксатор на утримання теплоплити при розливі напівспокійної сталі на виливниці »;зобов'язати ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг" надати довідку про його заробітну плату за період роботи на підприємстві для обчислення пенсії з врахуванням виплат, належних як винахіднику пристрою «Термо- Фіксатор на утримання теплоплити при розливі напівспокійної сталі на виливниці ».

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що він працював на підприємстві ПАТ АрселорМіттал „Криворіжсталь" (яке до кількох реорганізацій, з 1984 по 1996 рік називалось Криворізький металургійний комбінат „Криворіжсталь" ім. В.І. Леніна) з 08.05.1991 року підготовником складів 3-го розряду. Приблизно у липні 1991 року отримав 4 розряд, а згодом переведений підготовником складів для розливу і плавки 5- го розряду та був звільнений 13.05.1995 року за ст. 38 КЗпПУ, розпорядженням № 85 від 15.06.1995 року.Приблизно у серпні 1993 року, ним був розроблений проект та креслення до пристрою, який він назвав «Термо-Фіксатор на утримання теплоплити при розливі напівспокійної сталі на виливниці».У патентому відділі підприємства йому надали відповідь що аналогів його винаходу немає.При заповненні анкети, графу „Скільки витрачено коштів на розробку проекту" він залишив не заповнену.Згодом, йому стало відомо, що його винахід не тільки знайшов застосування на підприємстві, але навіть був проданий іноземному підприємству, за що, за наявною інформацією, підприємство отримало значні виплати.Оскільки підприємством йому не перераховано жодної копійки із цих виплат, він, 27 червня 2016 року звернувся до генерального директора ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг" із заявою щодо надання інформації стосовно його винаходу, на яку він не отримав відповіді. Зазначені документи йому необхідні для присвоєння йому звання «Заслужений металург України» відповідно до Закону України «Про почесні звання України» та для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною ». Крім того, він не згодний з довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії, у довідці не зазначено,із яких грошових одиниць суми перераховано в гривні, тому звернувся до суду з цим позовом.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовну заяву, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовні заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" - Товкун А.В. в судовому засіданні заперечувала проти позову, обґрунтовуючи обставинами, викладеними у відзиві на позов, зазначила, що відповідач, перевіривши внутрішню інформацію, зауважує, що під час загального технологічного процесу пристрій із назвою «Термо-Фіксатор на утримання теплоти при розливі напівспокійної сталі на виливниці» не використовується. Через відсутність більш точного опису такого пристрою-винаходу, а саме: не визначено його загального виду, матеріалів, з яких він виготовляється, його функціонального призначення, у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відсутня можливість щодо перевірки та встановлення наявності/відсутності аналогічних пристроїв. Позицію позивача про використання його винаходу підприємством та про його продаж іноземному підприємству, яка жодним чином не підтверджена доказами, відповідач взагалі сприймає критично та трактує як висування безпідставного звинувачення. Строк зберігання заяви на раціоналізаторські пропозиції та документи(висновки, відгуки, розрахунки прибутку) до них: прийняті до провадження 10 років, відхилених - 5 років. Таким чином, навіть якщо позивачем буде доведено факт звернення до відповідача з документацією щодо винаходу «Термо-Фіксатор на утримання теплоти при розливі напівспокійної сталі на виливниці», строк їх зберігання на підприємстві сплив. Також, не підтверджена доказово та є хибною думка позивача про ймовірне укладення договорів з іншими підприємствами або продаж права на застосування пристрою «Термо-фіксатор на утримання теплоти при розливі напівспокійної сталі на виливниці». Позивач звільнився з підприємства відповідача 13.05.1995, тобто строк позовної давності на вимоги щодо нарахування сум винагороди за відкриття, винаходи і раціоналізаторські пропозиції також сплив. Твердження позивача про необхідність посилання у довідці «з яких грошових одиниць суми перераховано в гривні» є необґрунтованими, оскільки таких вимог чинне законодавство не містить.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 26.04.2018 року вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача з 08.05.1991 року , звільнений за ст.38 КЗпП України 13.05.1995 року, що підтверджується архівною довідкою від 28.12.2012 року №55-781 (а.с.44).

Позивач посилається на те, що приблизно у серпні 1993 року, ним був розроблений проект та креслення до пристрою - «Термо-Фіксатор на утримання теплоплити при розливі напівспокійної сталі на виливниці», з яким він звернувся до патентого відділу підприємства, де йому надали відповідь що аналогів його винаходу немає.Зазначає, що ним заповнювалась анкета щодо зазначеного винаходу, але жодного доказу суду щодо свого винаходу та звернення до патентого відділу підприємства суду не надав.

Проведеною відповідачем перевіркою не встановлено використання під час загального технологічного процесу пристрою із назвою «Термо-Фіксатор на утримання теплоти при розливі напівспокійної сталі на виливниці».У зв'язку з тим, що позивачем не надано більш детальної інформації щодо винаходу, відповідачем також не встановлено використання аналогічного пристрою.

Перевірити інформацію щодо звернення позивача до патентого відділу підприємства неможливо у зв'язку зі спливом строку зберігання такої інформації.

Так, згідно з п.1364 «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012, строк зберігання заяви на раціоналізаторські пропозиції та документи(висновки, відгуки, розрахунки прибутку) до них: прийняті до провадження в організаціях, у діяльності яких створюються документи НАФ - 10 років, не створюються - 5 років; відхилених - 5 років.

Отже, навіть у разі прийняття заяви на раціоналізаторські пропозиції до провадження, з урахуванням дати звернення 1993 рік, строк зберігання такої документації сплив у 2003 році.

Інформація щодо продажу винаходу іноземному підприємству не підтверджена відповідачем та ґрунтується на припущеннях позивача, не доведена жодним належним доказом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного позовна вимога щодо зобов'язання надати відповідь про укладені підприємством договори щодо продажу права на використання «Термо-Фіксатор на утримання теплоти при розливі напівспокійної сталі на виливниці» та суми отримані підприємством від використання винаходу не підлягає задоволенню, оскільки заперечується відповідачем та не доведено жодним доказом позивача.

Також, у суду відсутні підставі для задоволення вимоги про надання усіх копій документів (проект, креслення тощо), які стосуються винаходу, як похідної вимоги.

Крім того, суд зауважує, що позивачем, як винахідником «Термо-Фіксатора на утримання теплоти при розливі напівспокійної сталі на виливниці» не надано проекту та креслень до пристрою, які ним були розроблені, що викликає сумнів у існуванні такого винаходу.

У зв'язку з недоведеністю попередніх вимог вирішення питання про надання довідки про заробітну плату позивача за період роботи на підприємстві для обчислення пенсії з врахуванням виплат, належних як винахіднику пристрою «Термо- Фіксатор на утримання теплоплити при розливі напівспокійної сталі на виливниці » є недоцільним.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР від 18.07.1963 року ( чинній на час звільнення позивача з підприємства) встановлено загальний строк позовної давності: загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 визначено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше до набрання чинності цим Кодексом.

Так, позивач звільнився з підприємства відповідача 13.05.1995, тобто строк позовної давності на вимоги щодо нарахування сум винагороди за відкриття, винаходи і раціоналізаторські пропозиції також сплив.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд дійшов висновку, що права позивача не порушені, посилання відповідача щодо порушення строків звернення до суду не впливає на висновки суду.

Крім того, позовні вимоги позивача не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України , а стосуються (забезпечення) витребування доказів, які заявляються відповідно до вимог 84,116,117 ЦПК України ( в новій редакції) з метою подальшого звернення до суду з позовною заявою.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд відмовляє у задоволенні позову.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 3,13,16 ЦК України; ст.ст. 4,5,13,77,121,141,265,280-282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про зобов'язання надати відповідь - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: Р. Є. Скотар