ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 396/419/18

провадження № 22-ц/781/1307/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Суровицької Л.В., Черненка В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник за довіреністю ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6

представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7, адвокат ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року у складі судді Шепетько В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), скасування його державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), скасування його державної реєстрації.

Зазначала, що її мати ОСОБА_9, на момент розпаювання земель була членом КСП ім. Горького Новоукраїнського району і набула право власності на земельну ділянку № НОМЕР_3, розташовану на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району, площею 5,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого 29 грудня 1999 року.

Після смерті матері вона успадкувала зазначену земельну ділянку, як спадкоємець за законом, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 квітня 2014 року. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_5. Ще за життя її мати здала належну їй земельну ділянку в оренду СТОВ «Зоря», керівниками якого були ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Після оформлення спадщини вона звернулась до керівництва СТОВ «Зоря» з приводу термінів дії договору оренди успадкованої земельної ділянки та отримала відповідь, що строк дії договору закінчується в 2015 році. При цьому самого договору вона не бачила. Маючи матеріальну скруту вона попросила сплатити їй орендну плату за три роки наперед, на що ОСОБА_3 погодився, та натомість запропонував надати довіреність на ім'я його тещі ОСОБА_4 на представництво інтересів з питань користування належною їй земельною ділянкою, аргументуючи це закінченням терміну дії договору оренди та необхідністю укладення нового договору оренди.

Вона дійсно надавала таке доручення на ім'я ОСОБА_4, яке було посвідчено нотаріально. Надавши таке доручення вона була впевнена, що на підставі нього буде продовжено договір оренди належної їй земельної ділянки. Вважаючи, що в 2015 році вона отримала кошти за три попередні роки оренди належної їй земельної ділянки, вона лише в лютому 2018 року поцікавилася щодо термінів переукладеного договору оренду, однак з інформаційної довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг Новоукраїнської РДА Кіровоградської області, їй стало відомо, що від її імені було підписано договір міни та вищевказана земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_3

Звернувшись до нотаріуса та отримавши копію договору міни земельних ділянок вона встановила, що 08 травня 2015 року між ОСОБА_5 та нею, інтереси якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності представляла ОСОБА_4, було укладено договір міни земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_6, розташованої на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району, цільове призначення для ведення фермерського господарства, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення спірного договору склала 2674 грн. 84 коп. на належну їй земельну ділянку, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення спірного договору склала 148186 грн. 06 коп. без грошової доплати.

З інформаційної довідки з Державних реєстрів, виданої 26 лютого 2018 року за № 115366321 їй стало відомо про, що ОСОБА_3 27 листопада 2017 року уклав договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), на підставі якого було зареєстроване інше речове право на належну їй земельну ділянку, зазначений договір було укладено строком на 100 років між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Договір емфітевзису впливає на її права, тому захист її прав неможливий без визнання цього договору недійсним та скасування його державної реєстрації.

Просила визнати недійсним договір міни земельної ділянки № НОМЕР_3 загальною площею 5,5443 га, розташованої на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району, укладений 08 травня 2015 року між ОСОБА_3 та нею в особі представника ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію, визнати недійсним договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 27 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд не дослідив обставини укладеного договору міни та не навів підстав визнання його недійсним. Не мотивуючи підстави недійсності договору міни суд одразу застосовує при визнанні недійсним договору емфітевзису наслідки недійсності правочину - реституцію, однак законом не визначена така підстава, як визнання недійсним договору є підставою визнання недійсним і правочину, який укладався на його основі. Вірним є висновок суду про те, що на момент укладення договору емфітевзису фактичним власником земельної ділянки був ОСОБА_3 Судом було встановлено, що укладення договору відбувалось на незаконних підставах, без згоди фактичного співвласника - позивача, якій належала земельна ділянка. З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи. На момент укладення договору емфітевзису між власником земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_5, позивачу земельна ділянка не належала, вона не була власником або фактичним співвласником, отже не була і стороною (учасником) цього правочину, а тому відсутність її згоди (волевиявлення) не є підставою недійсності цього правочину. На момент укладення договору були дотримані всі необхідні умови та він був оформлений належним чином з дотриманням форм та змісту. Також суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, однак ця справа не відноситься до категорії малозначних справ.

Апеляційне провадження відкрито 02 липня 2018 року (а.с.123), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 28 серпня 2018 року (а.с.149), за клопотанням адвоката ОСОБА_6 ухвалою апеляційного суду від 28 серпня 2018 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів (а.с.217).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, рішення суду скасувати, оскільки судом неповно з?ясовано обставини, що мають значення для справи. Судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню та не застосовано закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин (а.с.131).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, рішення суду скасувати, оскільки судом неповно з?ясовано обставини, що мають значення для справи. Судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню та не застосовано закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин (а.с.140).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що станом на дату укладення договору емфітевзису єдиним та законним власником земельної ділянки був ОСОБА_3, право власності якого було зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач не є стороною договору емфітевзису. Підстави для визнання договору недійсним відсутні. Вимога позивача про визнання цього договору недійсним є неналежним способом захисту її права, так само як і вимога про застосування наслідків недійсності не може застосовуватись, як підстава позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна - земельної ділянки (а.с.153-155).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що суд правильно встановив обставини справи, які мають значення для вирішення справи, визначив характер спірних правовідносин та визначив закон, який їх регулює. Обмін (міна) земельних ділянок має здійснюватись відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, відповідно до закону, та посвідчується нотаріально. Договір емфітевзису укладено ОСОБА_3, як власником земельної ділянки, при цьому право власності виникло на підставі незаконного договору міни, що має наслідком скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку та свідчить про недійсність договору емфітевзису, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.168-175).

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи, повідомлені про дату,час та місце розгляду справи під розписку (а.с.225,228-231), в засідання апеляційного суду не прибули. Позивач ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. (а.с.233).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Визначення малозначних справ наведене в ч. 6 ст. 19 ЦПК, серед яких:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1 762*100=176 200 грн). Це автоматична підстава для визнання справи малозначною;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1 762*500=881 000 грн.).

За правилами ч.3 ст.274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову, предмет позову, категорію та складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Позов про визнання угоди недійсною та скасування державної реєстрації є позовом немайнового характеру і ціна позову у справі не визначалася, разом з тим, між сторонами виник спір щодо законності двох нотаріально посвідчених договорів, предметом яких є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,5443 га, яка належала позивачу ОСОБА_1 та на підставі договору міни перейшла у власність ОСОБА_3, взамін чого позивач отримала у власність 0,10 га земельної ділянки, а отриману у власність земельну ділянку ОСОБА_3 передав в користування на підставі договору емфітевзису на 100 років своєму батькові ОСОБА_5, оплата за користування земельною ділянкою склала 560000 грн. Вартість земельної ділянки позивача на час укладення договору міни 08 травня 2015 року складала 148186 грн.06 коп.

Враховуючи предмет спору, значення цієї справи для сторін, а також те, що розгляд справи становить значний суспільний інтерес, колегія суддів приходить до висновку, що ця справа підлягала розгляду судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження, що відповідно до п.7 ч.3ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 просила визнати укладений від її імені договір міни недійсним з тих підстав, що договір міни суперечить закону, оскільки він укладений не за схемою «пай на пай», а також внаслідок зловмисної домовленості її представника ОСОБА_4, яка є тещею набувача земельної ділянки ОСОБА_3.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частин першої - третьої, п'ятої та шостої статті 203 ЦК України: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач в порядку спадкування за законом отримала 29 квітня 2014 року свідоцтво про право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,5443 га, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 29 грудня 1999 року (а.с.16,17).

16 травня 2014 року від імені ОСОБА_1 нотаріально посвідчено довіреність, якою уповноважено ОСОБА_4 представляти її інтереси з питань користування належною їй земельною ділянкою, в тому числі з правом укладання договорів оренди або обміняти земельну ділянку на іншу земельну ділянку (а.с.18).

08 травня 2015 року між ОСОБА_4, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нотаріально посвідчено договір міни, за умовами якого ОСОБА_3 обміняв належну йому за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 0,10 га , яка знаходиться на території Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, на належну позивачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,5443 га, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Пунктом 7 договору передбачено, що обмін земельних ділянок проводиться без грошової доплати (а.с.19-20,21-22).

27 листопада 2017 року нотаріально посвідчено договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), за умовами якого ОСОБА_3 передав право володіння та право цільового використання на строк 100 років своєму батькові ОСОБА_5 належної йому земельної ділянки площею 5,5443 га, зберігаючи за собою право розпорядження нею, плата за користування становить 560000 грн. (а.с.23-25).

Згідно з пунктом 15 розділу Х Перехідних положень ЗК України до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. З 2012 року мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін до ЗК України і діє до сьогодні.

Громадяни можуть отримувати земельні ділянки у власність з підстав та в порядку, визначеними положеннями ЗК України. Міна (обмін) земельних часток (паїв) відповідно до вимог закону є цивільно-правовою угодою, яка, однак, може укладатися та реалізовуватись лише у порядку, передбаченому в Законі України від 05 червня 2003 року «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV.

Цей Закон застосовується лише одноразово при переведенні земельної ділянки (паю) з невизначеними межами в закріплену на місцевості земельну ділянку з конкретним цільовим призначенням.

Частиною першою статті 5 Закону № 899-IV встановлено, що матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників, оформлюють сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку.

Ст.14 статті 5 Закону № 899-IV передбачено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України розробити рекомендації щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

На реалізацію цієї норми Закону Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 листопада 2003 року № 288 було затверджено рекомендації щодо обміну земельними ділянками, згідно підпунктів 3, 5 яких власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звертається усно або письмово до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки, який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву.

Отже аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що обміненими можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай» та за наявності умов і підстав визначених у ст. 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Вказана правова позиція викладено в постанові Вероховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі №6-464 цс 16.

Оскільки оспорюваний договір міни укладено з порушеннями зазначених вимог Закону: предметом обміну є земельні ділянки, які вже виділені в натурі на місцевості і належать власникам на підставі Державних актів, обмінювані земельні ділянки знаходяться не в одному масиві та розташовані на території різних населених пунктів, які не межують між собою, то він підлягає визнанню недійсним із скасуванням державної реєстрації.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах доброчесності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Тобто, кожна із сторін правочину вправі очікувати від іншої сторони добросовісного виконання своїх зобов'язань у відповідності до принципів закладених Законом.

Однак, на думку колегії суддів, представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4, яка як вбачається з матеріалів справи є тещею ОСОБА_3, діяла не добросовісно та всупереч інтересів довірителя.

В результаті укладеного договору міни у власність ОСОБА_1. перейшла земельна ділянка площею 0,10 гектарів, вартістю 2674 грн. 84 коп., а у власність ОСОБА_3 перейшла земельна ділянка площею 5, 5443 гектарів, вартістю 148186 грн.06 коп., в договорі зазначено, що обмін проводиться без доплати.

До клопотання про зупинення апеляційного провадження представник ОСОБА_5 додав заяву ОСОБА_1, підпис на якій нотаріально засвідчений 16 травня 2014 року. В заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона отримала від ОСОБА_3 орендну плату за земельну ділянку в сумі 200000 грн. та після зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення зобов'язується переоформити земельну ділянку. Зазначена заява свідчить про відсутність згоди власника земельної ділянки на її обмін, а лише на орендні відносини та її відчуження після зняття мораторію, що не настало на час посвідчення договору міни.

Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів дійшла висновку, що договір міни відбувся за наявності зловмисної домовленості між ОСОБА_4 та набувачем земельної ділянки ОСОБА_3, тобто за відсутності внутрішньої волі довірителя на вчинення договору міни земельних ділянок такого змісту.

Ст. 232 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Представник має діяти в інтересах особи, яку він представляє. Якщо він вступив у зловмисну домовленість з другою стороною і діяв при цьому у інтересах цієї особи, нехтуючи інтересами особи, яку він представляв, і це доведено в суді, правочин має визнаватися судом недійсним.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Відповідно до частин 1, 3, 7 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом (ст.321 ЦК України).

Стосовно доводів позивача про визнання недійсним договору емфітевзису колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже основною підставою укладення договору, є волевиявлення саме власника земельної ділянки.

За змістом статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Укладенням та нотаріальним посвідченням договору користування належною позивачу земельною ділянкою без її згоди строком на 100 років з отриманням ОСОБА_3 за цей період коштів безумовно порушуються права власника земельної ділянки ОСОБА_1, тому вона має право оспорити договір емфітевзису і її позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 набув права власності на земельну ділянку позивача на підставах недійсного договору міни. Позов про витребування земельної ділянки не подавався.

Доводи ОСОБА_5 щодо неправомірності подання позивачем позову про визнання недійсним договору емфітевзису та можливості витребування у нього земельної ділянки виключно за правилами ст.388 ЦК України спростовуються наступним.

Згідно зі ст.387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК передбачено: якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Аналогічні роз'яснення містяться і в пунктах 21 і 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №3 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відчуження - це перехід права власності від однієї особи до іншої. Отримати нерухоме майно у власність в Україні можна на підставі договорів про відчуження: купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, пожертви та спадщини. Договір емфітевзису не є договором відчуження.

Право власності на земельну ділянку на підставі договору міни виникло у ОСОБА_3 і внаслідок укладення договору емфітевзису він права власності не втратив, а ОСОБА_5 його не набув, земельна ділянка перебуває в його користуванні.

За таких обставин позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору емфітевзису та скасування державної реєстрації підлягає задоволенню.

За правилами ст.141 ЦПК України в зв'язку із скасуванням рішення суду судовий збір за подання позову до суду першої інстанції відшкодовують позивачу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 1409 грн. 60 коп. кожний, оскільки саме вони є сторонами недійсних правочинів .

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково. Скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2018 року.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір міни земельної ділянки НОМЕР_7, загальною площею 5,5443 га, із кадастровим номером НОМЕР_5, що знаходиться на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 08 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №663.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 на земельну ділянку № НОМЕР_3, загальною площею 5,5443 га, з кадастровим номером НОМЕР_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виникло на підставі договору міни №663 від 08 травня 2015 року.

Визнати недійсним договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 27 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрований державним реєстратором Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, номер запису про інше речове право - 23726763; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 38509736 від 04.12.2017 року, предметом якого є право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 5,5443 га, кадастровий № НОМЕР_5, що розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що виникла на підставі договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 27.11.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрований державним реєстратором Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, номер запису про інше речове право - 23726763; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 38509736 від 04 грудня 2017 року, предметом якого є право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 5,5443 га, кадастровий № НОМЕР_5, що розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1), із ОСОБА_3, (місце проживання АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 1409 грн. 60 коп. із кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко