У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2018 Справа №607/17513/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря Бойко І.І.

у відсутності державного виконавця

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника, законного представника Аль-Кайсі ОСОБА_3 ОСОБА_2

В обґрунтування подання заявник вказує, що на виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження №55574570 щодо виконання виконавчого листа №607/3957/17, виданого 03 січня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із законного представника Аль-Кайсі ОСОБА_3 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 20000 гривень.

Посилаючись на те, що боржник не виконує рішення суду, чим ухиляється від виконання зобовязань, просить подання задовольнити.

В судове засідання державний виконавець не зявився. Попередньо подав заяву про розгляду справи без його участі. Подання підтримав та просив його задовольнити.

Судом встановлено, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавчий лист про примусове виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за №607/3957/17 від 24 жовтня 2017 року про стягнення із законного представника Аль-Кайсі ОСОБА_3 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 20000 гривень.

19 січня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

19 січня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

06 червня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

07 червня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Державним виконавцем направлено запити в реєструючі органи, щодо виявлення майна боржника.

Як вбачається з відповіді Державної фіскальної служби України № від 08.02.2018 року про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, у ОСОБА_2 наявні рахунки у фінансових установах, а саме: один рахунок у фінансовій установі ПАТ КБ «ЛЬВІВ», чотири рахунки у фінансовій установі АТ «УкрСиббанк», один рахунок у фінансовій установі ПАТ «УНІВЕРСАЛБАНК» та один рахунок у фінансовій установі ПАТ «КРЕДОБАНК».

З відповіді Пенсійного фонду України № від 07.06.2018 року про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи вбачається, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «ЕНЖЕЛ ЕНД ДЕВІЛ» та ТОВ «ЕНЕРДЖІ АЛЬТЕРНАТИВА».

З повідомлення Державної прикордонної служби України встановлено, що ОСОБА_2, 15.12.1974 року, 06 січня 2018 року перетинала кордон України.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

В силу вимог п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує, при цьому перетинає кордон України.

Сам по собі факт невиконання рішення суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі території України.

Факт перетину кордону боржником ОСОБА_2 06 січня 2018 року не підтверджує факт свідомого та злісного ухилення від виконання рішення суду.

Державним виконавцем не подано доказів, що ОСОБА_2 виїжджаючи за кордон, має намір ухилитись від виконання судового рішення та виконання взятих на себе зобовязань.

В матеріалах справи відсутні будь-які доказів на підтвердження того факту, що державним виконавцем було направлено виклики боржнику з метою надання пояснень стосовно мети її перебування та виїзду за межі території України.

Державним виконавцем не обґрунтовано, як саме, таке обмеження боржника у праві виїзду за межі України, буде дійсно сприяти виконанню рішення суду та погашенню заборгованості.

Крім цього, державний виконавець посилається на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та жодних заходів щодо його виконання не вживає.

До матеріалів справи долучено вимогу державного виконавця від 17.05.2018 року, якою ОСОБА_2 зобовязано зявитися до державного виконавця з метою надання пояснень щодо невиконання рішення суду.

Суд критично оцінює вказаний виклики, оскільки останній підтверджує лише факт надсилання такої вимоги боржнику та будь-яким чином не підтверджують факт отримання її боржником. В матеріалах подання відсутні будь-які докази, які б підтверджували вручення такої вимог боржнику.

Будь-які інші докази, які б підтверджували факт свідомого та злісного невиконання рішення суду в матеріалах справи відсутні.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на неї рішенням суду зобов'язань відсутній та представником ДВС не доведений належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Доводи державного виконавця про те, що боржник належним чином не виконує рішення суду та жодних заходів щодо його виконання не вживає, при цьому перетинає кордон України, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на неї рішенням суду зобов'язань.

Суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх належних та ефективних заходів щодо зясування причин перетину боржником кордону України, не відібрано пояснень, не встановлено мети такого перетину, факту наявності коштів у боржника для його здійснення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвалу суду складена 10 вересня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_5