АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5429/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 05 березня 2018 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. об 11 годині 38 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ОСОБА_2 є батьком спільної з позивачем малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення сторонами шлюбних відносин, відповідач усунувся від виховання дитини, не цікавиться її розвитком, станом здоров'я, не з'являється до дошкільного комунального закладу який відвідує дитини, не приймає участі у навчально-виховній роботі. Крім того, позивач вказує, що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення сварок в сім'ї та кодувався від алкогольної залежності.

Позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 05 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом інтересів дитини та надання переваги стороні відповідача. Також, позивач наголошує на тому, що судом не було враховано її доводи щодо вчинення відповідачем неодноразово-постійно насилля та сварок в сім'ї в присутності малолітньої дитини, а також факт кодування відповідача від алкогольної залежності.

Крім того, позивач зазначає, що відомості 8-ї міської лікарні щодо ненадходження позивача та її малолітньої дитини до лікарні після нападу відповідача не відповідають дійсності, на підтвердження чого нею додано до апеляційної скарги нову довідку КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» від 04.04.2018 року №719.

При цьому, позивач вважає, що висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав має рекомендаційний характер та є необ'єктивним.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу, до яких додано докази надсилання копій заперечень та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач ОСОБА_1, будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд спарви за її відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, яке видано Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Батьками в свідоцтві про народження дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.13).

18 квітня 2014 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «Овечкіна» (а.с.12).

Відповідно до довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби «Нова.Ком» за №30 від 10.07.2017 року, позивач ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрована за вказаною адресою ( а.с.17).

16 серпня 2017 року Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, за заявою ОСОБА_6, видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.07.2017 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.18).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 13.11.2017 року, розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 змінено прізвище на дошлюбне «ОСОБА_9» (а.с.78).

Відповідно до довідки відокремленого підрозділу «Дніпровська електроенергетична система» ДП «НЕК «Укренерго» Міненерговугілля України від 29.08.2017 року за №03/134, ОСОБА_6 працює на даному підприємстві з 22.03.2017 року провідним бухгалтером відділу податкового обліку. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_6 становить 7415,81 грн. (а.с.28,29)

Згідно характеристики виконуючого обов'язки директора «Дніпровської електроенергетичної системи», ОСОБА_6 за час роботи на даному підприємстві зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.30).

Відповідно до довідки ПрАТ «Євраз Суха Балка» за №72 від 27.01.2017 року, ОСОБА_2 працює на даному підприємстві підривником з 15.09.2008 року (а.с.19).

Згідно характеристики начальника шахти ім.Фрунзе ПрАТ «Євраз Суха Балка», ОСОБА_2 за час роботи на вказаному підприємстві зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.41).

Відповідно до довідки Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №26 компенсуючого типу (санаторій) Криворізької міської ради за №118 від 22.08.2017 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відвідує даний комунальний заклад з 15.08.2016 року. Зазначено, що батько не виконує своїх обов'язків по відношенню до доньки, участі у навчально-виховній роботі не брав. Дитина проживає разом із матір'ю ОСОБА_1, котра бере активну участь у житті доньки (а.с.21).

Згідно довідки Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №26 компенсуючого типу (санаторій) Криворізької міської ради за №122 від 19.10.2017 року ОСОБА_3 з 01.12.2016 захворіла та матір'ю дитини ОСОБА_6 була написана заява про збереження місця за донькою у дошкільному закладі з січня 2017 року до травня 2017 року. З 01.12.2016 до 09.06.2017 дитина дошкільний заклад не відвідувала. У липні 2017 року мати попередила вихователів та завідувача щоб дитину не віддавали батькові, оскільки батьки припинили проживати разом (а.с.83).

Згідно довідок Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» за № 859 від 24.10.2017, та за №875 від 24.10.2017 року, ОСОБА_2 під наглядом лікаря-нарколога не перебував і не перебуває. На момент огляду лікарем-психіатром, 24.10.2017 року, даних на наявність психічного розладу в останнього не виявлено (а.с.81,82).

Відповідно до побутової характеристики ТОВ «УЮТ-2011» від 22.09.2017 року, ОСОБА_2 за час проживання за адресою: АДРЕСА_3, зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг на останнього до ТОВ «УЮТ-2011» не надходило (а.с.85).

Згідно акту від 18.10.2017 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_4, ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг на останнього не надходило. До 28.06.2017 року ОСОБА_2 проживав разом із дружиною ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_7. За час проживання ОСОБА_6 мала дрібні конфлікти з сусідами (а.с.87).

Відповідно до консультативного висновку складеного доцентом, кандидатом психологічних наук, завідувачем кафедри соціології, психології та гуманітарних дисциплін Криворізького факультету Запорізького національного університету Каліщук С.М., ОСОБА_3 потребує психотерапевтичної корекції її особистого розвитку (а.с. 51-58).

Постановою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинення насильства в родині відносно дружини ОСОБА_6, а саме висловлювання на адресу останньої грубою нецензурною лайкою (а.с.39).

Висновком виконкому Покровської районної в місті ради від 07 грудня 2017 року за №7/29-6290 визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с.89).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем не доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до пункту 15 цієї Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як роз'яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч.4 ст.19 СК обов'язковою є участь у справі органу опіки та піклування.

Слід звернути увагу на те, що згідно з ч.6. ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок органу опіки є необ'єктивним, колегією суддів відхиляються, оскільки обставин, передбачених ч.6. ст.19 СК України, для відступлення суду від позиції органу опіки та піклування не встановлено.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо власної доньки, або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги щодо насилля та сварок в сім'ї, а також щодо кодування відповідача ОСОБА_2 від алкогольної залежності колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як встановлено судом, постановою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства в родині відносно дружини ОСОБА_6, а саме висловлювання на адресу останньої грубою нецензурною лайкою (а.с.39). При цьому, обставин винної поведінки відповідача ОСОБА_2 щодо власної доньки ОСОБА_3 матеріали справи не містять, не надано таких доказів позивачем й до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, недоведеність фактів ухиляння відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності у довідці Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №8 Дніпропетровської обласної ради» за №332 від 13.02.2018 року (а.с. 111) недостовірної інформації про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за медичною допомогою до лікувального закладу не звертались (а.с.111), з огляду на наступні обставини.

Згідно довідки Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №8 Дніпропетровської обласної ради» за №332 від 13.02.2018 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 27.08.2017 року за медичною допомогою до лікувального закладу не звертались (а.с. 111).

Згідно довідки Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №8 Дніпропетровської обласної ради» за №719 від 04.04.2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звертались до лікувального закладу за медичною допомогою 27.08.2016 року (а.с. 130).

Отже, вказані довідки стосуються різних періодів, у зв'язку з чим не можна погодитись з твердженнями позивача про те, що довідка №332 від 13.02.2018 року містить неправдиву інформацію.

За приписами статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував пояснення сторін у справі, особу відповідача, інтереси малолітньої дитини та відносини, що склались між її батьками, а також виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у даній справі ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 05 березня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: