Провадження № 2/127/1825/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

10 вересня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Гилик А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №127/10615/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Вінницької міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав, щодо його дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 10 червня 2011 року по 25 березня 2013 року позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу в них народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 400 грн. щомісяця.

Донька сторін постійно проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. ОСОБА_1 зазначає, що весь цей час вона самостійно займається вихованням доньки, піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Після розірвання шлюбу по сьогоднішній день, відповідач взагалі забув про існування доньки, він не відвідує її, не цікавиться її станом здоров'я, вихованням, навчанням. Тобто жодного з батьківських обов'язків ОСОБА_3 не виконує. Оскільки відповідач не забезпечує належного харчування, лікування, не спілкується з донькою на протязі останніх п'яти років та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, причому робить це свідомо, позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо їх доньки.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Ухвалою суду від 23 травня 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та визначено, що справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження. Також відповідачу було запропоновано протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази.

У визначений строк, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Також не заперечувати проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання призначене на 11.06.2018 року, 10.07.2018 року, 03.09.2018 року та 10.09.2018р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином.

Згідно з частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Оголошення про виклик відповідача в судові засідання призначені на 10.07.2018 року, 03.09.2018 року та 10.09.2018р. було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, проте відповідач в судове засідання призначене на 10.09.2018р. в черговий раз не з'явився.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач разом з представником не заперечували проти такого порядку розгляду справи.

В судове засідання представник третьої особи - Органу опіки та піклування Вінницької міської ради не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглядати справу та винести по ній рішення у її відсутність. Підтримує висновок органу опіки та піклування по даній справі, який надано суду.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини п'ятої статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 04 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що позивач в 2013 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила своє прізвище на ОСОБА_7.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області №127/3804/13-ц від 25 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, зареєстрований 10.06.2011 року відділом державної РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 989, було розірвано (а.с. 6). Дане рішення суду набрало законної сили 05.04.2013 року.

Судом таккож встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області №127/1224/13-ц від 11 лютого 2013 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 400 гривень щомісяця, починаючи з 17.01.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Також даним рішення суду було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на її утримання в розмірі 300 гривень щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_4 'легівною, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, починаючи з 17.01.2013 року. Рішення суду набрало законної сили 11.03.2013 року.

У вищевказаному рішенні суду зазначено, що донька проживає разом з матір'ю.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо участі батьків у вихованні дитини, то слід зазначити наступне.

Так, з довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад №37 Вінницької міської ради» № 05-01-16/06 від 03.05.2018 року вбачається, що донька сторін ОСОБА_4 відвідує даний заклад санаторного типу з 05 вересня 2014 року по цей час. Мати ОСОБА_1 приймає активну участь у вихованні дитини, відповідально ставиться до батьківських обов'язків, створює належні умови для розвитку дитини. Батько ОСОБА_3 не бере участі у вихованні, не цікавиться розвитком дитини в садочку. За період з 05.09.2014 року по сьогоднішній день в дошкільний заклад не з'являвся, дитину жодного разу не забирав. До вихователів чи адміністрації закладу з питань виховання дитини не звертався (а.с. 9).

Крім того, факт не виконання батьківських обов'язків відповідачем підтверджено актом №9161, складеним 13.06.2018 року комісією в складі інженера ВРС ТОВ «ЖЕО» ОСОБА_9 та начальника ВРС ТОВ «ЖЕО» ОСОБА_10, зі змісту якого вбачається, що під час виходу за адресою: м. Вінниця, вул.. гонти, 41/215 було встановлено, що за даною адресою зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4. На момент обстеження за даною адресою ОСОБА_5 не проживав, не зареєстрований та не опікується дитиною 4 роки (а.с. 40).

В судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які пояснили, що відповідач залишив позивача під час вагітності, дитина його не знає та вважає своїм батьком ОСОБА_14 (теперішнього чоловіка позивача), більше п'яти років ОСОБА_3 не відвідує дитину.

З аналізу вищевказаних документів, пояснень сторін та свідків, суд дійшов висновку, що донькою Дар'єю опікується лише її мати, а відповідач ОСОБА_3 ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому, суд вважає, що відповідач не виконує свого обов'язку щодо утримання доньки та її виховання.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно його доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, №01-00-011-31239 від 10 липня 2018 року, на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради було заслухано пояснення матері дитини ОСОБА_1 та розглянуто документи, які стосуються даної справи.

Зокрема, із вказаного висновку вбачається, що батько дитини - ОСОБА_5 на засідання комісії з питань захисту прав дітей не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даної справи, а тому враховуючи вищевикладене, а також неналежне виконання батьком протягом п'яти років обов'язків по вихованню доньки, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 38-39).

Також в даному висновку вказано, що з 2013 року по теперішній час батько не спілкувався з дитиною, не брав участі у її вихованні та розвитку, не підтримував родинних відносин з дитиною, не вітав з днями народження та святами. Дитина фактично не знає свого рідного батька.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно з нормою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Як зазначено у статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та беручи до уваги те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням доньки не займається, не піклується про неї, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В той же час, слід зазначити, що відповідно до вимог статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

При цьому, у відповідності до вимог статті 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 19, 150, 152, 164, 165, 166, 169 СК України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 178, 191, 223, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 288, 289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо його дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 21017, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Третя особа: Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 50, кімн. 401-406.

Повний текст рішення суду виготовлено 13.09.2018р.

Суддя: