Номер провадження: 22-ц/785/596/18
Номер справи місцевого суду: 503/1277/17
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Кодимська районна державна адміністрація в Одеській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року в складі судді Сердюк Б.С.,

в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити його разом з батьком ОСОБА_1 , посилаючись на те, що діти з часу народження не змінювали місця проживання, незважаючи на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07.11.2016 року, яким місце проживання дітей було визначено разом з матір`ю, оскільки фактично діти залишились проживати разом з ним до цього часу. Мати дітей ОСОБА_2 переїхала в м. Одесу, де працевлаштувалась та проживає.

Позивач вважає, що на даний час рішення суду, яким визначено місце проживання малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_2 може призвести до того, що діти будуть вилучені з природного для них середовища, що призведе до отримання дітьми серйозних психологічних травм, оскільки діти народилися в м. Кодимі та постійно там проживають, у них з`явилися постійні друзі, знайомі місця відпочинку, місця навчання та відвідування гуртків, вони спілкуються зі своїми бабусями та дідусями, які також проживають в м. Кодимі, старшою сестрою, яка проживає разом з батьком. Зважаючи на викладені обставини, позивач звернувся до служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, яким 29.06.2017 року був наданий висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 . При цьому він не заперечує проти того, щоб мати спілкувалась з дітьми та приймала участь у їх вихованні, але вважає що він може забезпечити дітям кращі умови для їх проживання, всебічного розвитку та комфорту, оскільки будинок, в якому він проживає разом з дітьми, належить йому на праві приватної власності. Кожен член родини має відокремлену кімнату з власним санвузлом, кожна дитина має власне ліжко, шафу, місце для навчання, іграшки та книги, які відповідають віку дітей. Санітарно-епідеміологічні умови в будинку знаходяться на високому рівні.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року позов задоволено.

Змінено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначено його разом з батьком ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, 08.11.2017 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, якою просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. При цьому посилається на те, що судом не досліджено усіх обставин справи та необґрунтовано рішення; суд не звернув уваги на самочинну зміну місця проживання дітей без згоди матері, при наявності на той момент рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю; позивачем не надано доказів на підтвердження вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала, посилаючись на те, що відсутні підстави для розлучення її з дітьми, вона дійсно виїхала до м.Одеси, оскільки проходить службу за контрактом, однак наймає квартиру і може забезпечити дітям належне виховання, позивачем не доказано жодного доводу, який би давав підстави для зміни місця проживання дітей. Після оголошення перерви для надання ОСОБА_2 часу для надання доказів на підтвердження доводів, в наступне засідання вона не з`явилася, подав заяву про відкладення розгляду справи, однак не надала доказів про наявність об`єктивних перешкод явки до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вважав скаргу необґрунтованою, пояснюючи, що діти проживають з ним, місце проживання їх є незмінним, ОСОБА_2 виїхала до м.Одеси, залишив дітей в м.Кодимі, і визначення з ним місця проживання відповідає інтересам дітей, які ходять до школи та дитячого садку, проживають у будинку, перебуваючи у звичному для них середовищі.

Представник органу опіки та піклування пояснив, що вони ретельно та уважно розбиралися в ситуації, яка виникла щодо місця проживання дітей, підтвердив про проживання їх з батьком в належних для них умовах, роз`яснення матері під час надання висновку про необхідність надання будь яких документів на підтвердження забезпечення належних умов проживання дітям м.Одесі, їх влаштування до дитячих закладів, проте остання цим правом не скористалась.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 07.11.2016р., яке набрало законної сили, розірвано шлюб між сторонами, місце проживання дітей визначено з матір`ю.

Також встановлено та не оспорюється сторонами, що після набрання вказаним рішенням суду законної сили, діти фактично залишились проживати в м.Кодимі, з батьками відповідача, а згодом стали проживати з позивачем, в належному йому будинку.
З висновку органу опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 29.06.2017 року № 01-29/947 вбачається, що орган опіки та піклування, вважає за доцільне змінити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визначити його разом з батьком ОСОБА_1 , оскільки фактично діти проживають разом із ним, їм створені належні умови для розвитку та виховання, в місті вони відвідують дитячі заклади.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що визначення місця проживання з батьком буде відповідати інтересам дітей, з таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно (ст. 157 СК України).
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 161 СК України).
Позивач є фізичною особою-підприємцем, має постійний заробіток, на праві власності йому належить будинок, в якому він проживає разом із дітьми.
Мати дітей ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 м. Одеси, має орендоване житло в м.Одесі у вигляді двохкімнатної квартири, отримує заробітну плату, характеризується позитивно.
Не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_2 виїхала до м.Одеси, діти залишилися проживати в м.Кодимі і з часу розірвання шлюбу між батьками та їх роздільного проживання з матір`ю не проживали, залишившись на вихованні батька.
Підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 навчається в 1-в класі Кодимської ЗОШ І ІІІ ступенів Одеської області, ОСОБА_4 відвідує Кодимський дошкільний навчальний заклад ясла-садок "Сонечко", до навчальних закладів дітей приводить та забирає батько ОСОБА_1 , діти завжди чисті та охайні.
З акту обстеження побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 19.08.2017 року, складеного комісією служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області встановлено, що ОСОБА_1 проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 разом з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загальна площа житлового приміщення становить 169,4 кв.м. Будинок новий, знаходиться у відмінному стані, відповідає санітарно-гігієнічним та побутовим умовам. В сім`ї створено належні умови для проживання дітей, їх фізичного та інтелектуального розвитку. Загальний дохід сім`ї становить 8000 грн.
Судом також встановлено, що матері відповідача ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , але за поясненнями в судовому засіданні, вона не є придатною для проживання, оскільки в ній проводиться ремонт.
Для огляду в судовому засіданні судом апеляційної інстанції витребувалася справа №503/677/16ц, з якої вбачається, що із позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом батьком звертався ОСОБА_1 , позовні вимоги ОСОБА_2 предметом розгляду не були, оскільки таких нею не пред`являлось.
Кодимським районним судом 07.11.2016 р. ухвалене рішення про розірвання шлюбу між сторонами та залишення проживання дітей із матір`ю.
У справі наявні висновки про обстеження умов проживання дітей, з яких вбачається, що з часу розлучення діти проживають разом із батьком в м.Кодимі, мати разом із ними не проживає (а.с.9,10,30,41,87,88,89 справи №503/677/16ц), діти відвідують дитячий заклад, з якого їх забирає батько (а.с.29,40,72,82,83,84 справи№503/677/16ц).
При вирішенні питання про визначення місця проживання дітей з матір`ю житлові умови проживання матері не обстежувалися.
З тексту апеляційної скарги вбачається, що діти залишилися з батьком з її згоди (а.с.131).
Таким чином, виходячи з наданих доказів, встановленим є те, що з часу розірвання між сторонами шлюбу діти фактично проживали разом з батьком та перебували під його опікою та відповідальністю, для них створені належні умови для проживання у власному житловому будинку та виховання, в м.Кодимі вони відвідують навчальні та дитячі заклади, тобто перебувають у стабільному та стійкому для них середовищі, яке було незмінним з часу розлучення батьків. Такі обставини не спростовані доводами апеляційної скарги, жодними доказами, та фактично визнавались стороною позивачки.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що не має підстав для розлучення дітей з матір`ю, разом із тим визначення місця проживання дитини та розлучення не є тотожними поняттями, і обставини справи свідчать про те, що мати дітей не створила умов для реалізації рішення суду, яким місце проживання дітей було визначено із нею, виїхала до іншого міста без дітей, навіть з поважних причин, залишив їх на піклування батька.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно до ст.161 СК України якщо мати, батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання ними своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд першої інстанції вірно застосував рішення Європейського суду у справі "М.С. проти України", яке набуло статусу остаточного 11.10.2017 р., яким констатовано порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 "Право на повагу до приватного і сімейного життя" Конвенції, у зв`язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника та наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Зважаючи на такі фактичні обставини, вимоги закону, практику Європейського суду, рівність прав батьків щодо дітей та неможливість надати перевагу жодному з них, тому вирішальне значення мають інтереси дітей, забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, з чого правомірно виходив суд першої інстанції, задовольняючи позов.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 роз`яснювалось про право надання доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалася в скарзі, зокрема здійснення дій, направлених на забезпечення дітям належних умов існування, а також на спростування письмових доказів, наданих позивачем, проте таких надано не було, в останнє судове засідання вона не з`явилася, посилаючись на поважні причини, однак доказів на наявність об`єктивних перешкод для явки до суду і їх надання не представила, подав лише заяву про неможливість участі у справі, при цьому справа перебувала в провадженні апеляційного суду з січня 2018 року.
Зважаючи на такі обставини, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду залишається без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: