Справа № 329/412/18
Провадження № 2/329/173/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року смт Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Богослова А.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Силаєвої Т.М.,

позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в особі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» (далі-позивач) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_2 (далі-відповідач).

В позовній заяві позивач вказав, що ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. на підставі договору № б/н від 12.10.2012 у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі згідно з Договором, в свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто не виконав договірні зобовязання.

Відповідач станом на 31.03.2018 має заборгованість на суму 88016, 85 грн., яка складається з наступного:

3949,65 грн. заборгованість за кредитом,

75342,97 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом,

4056,76 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

500,00 грн. - штраф (фіксована частина),

4167,47 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості.

Відповідач 16.07.2018 надав відзив на позов, згідно якого просив застосувати позовну давність до позовних вимог, позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення.

Представник позивача 01.08.2018 надав до суду відповідь на відзив, згідно якого надано письмові пояснення щодо наданого банком розрахунку заборгованості, щодо правомірності стягнення пені, щодо дисбалансу прав кредитора та позичальника, щодо правомірності стягнення неустойки, щодо зміни відсоткової ставки, щодо строків позовної давності, нарахованих за кредитним договором процентів, пені та комісії. З відповіді на відзив вбачається, що в розрахунку у колонці «комісія та пеня» відображається нарахування тільки пені. Згідно наказу №СП-2013-6500941 від 28 січня 2013 року розмір пені було збільшено до 50 грн. у разі виникнення прострочки по кредиту на суму від 100 грн., згідно наказу №СП-2013-5776448 від 19 вересня 2013 року передбачено нарахування пені в розмірі 50 грн. у разі виникнення прострочки на протязі одного місяця, у разі виникнення прострочки на другий місяць поспіль сплачується пеня в розмірі 100 грн. Крім того представник позивача вказує, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення грошового зобовязання не є накладенням на особу подвійної відповідальності за одне й те ж саме порушення, а зміна позивачем процентної ставки передбачена Договором і не протирічить вимогам законодавства.

В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, крім того, надав заяву, що не заперечує проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, оскільки позивач звернувся до суду із пропущенням строків позовної давності. Пояснив, що дійсно в 2012 році отримав кредит на суму 3949 грн. 65 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач не повідомляв його про зміну процентної ставки, а отже йому не було відомо, що процентна ставка змінювалася. Позивача неправомірно підвищив в односторонньому порядку проценту ставку. Кредитна картка була видана на строк 3 роки. Платіж від 26.06.2015 в розмірі 43 грн.08 коп. відповідачу він ніколи не здійснював, і що це за платіж йому не відомо. Останній раз платив по кредиту більше трьох років назад, коли саме достовірно не памятає.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази суд приходить до наступних висновків.

Відповідач дійсно отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. на підставі договору № б/н від 12.10.2012 у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у копії заяви.

При укладенні цього договору сторони керувалися положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, Банк видає Клієнту картку, її вид визначається в памятці Клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в заяві.

Зі змісту анкети-заяви, поданої відповідачем про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідачу було видано картку 12 жовтня 2012 року.

Подавши відповідну анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Тарифами складають укладений між ним та позивачем кредитний договір.

З наявної в матеріалах справи виписки по картковому рахунку вбачається, що після укладення договору відповідач користувався кредитними коштами, отриманими ним за договором, що визнано ним у судовому засіданні.

Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 12 жовтня 2012 року, вбачається, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконує, останній платіж на виконання своїх зобовязань був здійснений ним 22 травня 2014 року на суму 200, 00 грн., в результаті чого станом на 31 березня 2018 має заборгованість на суму 88016, 85 грн., яка складається з наступного 3949,65 грн. заборгованість за кредитом, 75342,97 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4056,76 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4167,47 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідачем розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 949 грн. 65 коп. не оспорюється, відповідно суд погоджується та вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з відповідача у вказаному вище розмірі.

З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів суд бере до уваги, що згідно наданих представником позивача доказів до 31 серпня 2014 року процентна ставка за договором становила 30% річних. У подальшому процентна ставка за договором підвищувалася позивачем в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року до 34,8% річних та з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних.

Право змінювати розмір процентів за кредитним договором представником позивача обґрунтовується положеннями пункту 1.1.3.2.3 Умов, яким передбачено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору.

З цього приводу суд враховує правову позицію Верховну Суду України, висловлену у постанові від 19 грудня 2012 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-144цс12, відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року.

Також суд зазначає, що ч. 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Як зясовано, хоча чинним законодавством і передбачено можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак у кредитному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем, лише вказано на право позивача в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема й процентної ставки. При цьому у договорі не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині пятій статті 1056-1 ЦК України.

Також договір не містить умов, які б дозволяли точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору.

Крім того суд враховує, що згідно вимог закону саме на кредитодавця покладається обовязок письмово повідомляти позичальника та інших зобовязаних осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати з якої застосовуватиметься нова ставка.

Таким чином, позивач не мав права підвищувати в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем, та здійснювати нарахування процентів у такому розмірі, відповідно їх нарахування за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена на час укладення договору і діяла до її підвищення в односторонньому порядку позивачем, а саме у розмірі 30% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла до вересня 2014 року.

Відповідач згідно розрахунку представника позивача станом на 31 серпня 2014 року мав заборгованість за кредитним договором у розмірі 3949 грн. 65 коп. (3848,16 грн. +101,49 грн.) - за тілом кредиту та 508 грн. 75 коп. - за процентами, у подальшому за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2018 року було нараховано проценти за користування кредитом виходячи зі змінюваної позивачем в односторонньому порядку процентної ставки у розмірі 74834 грн. 22 коп. (75342 грн. 97 коп. - 508 грн. 75 коп.).

З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 31 серпня 2014 року у сумі 508 грн. 75 коп., суд погоджується і вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає умовам вказаного договору.

Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 30% річних, яка діяла до 01 вересня 2014 року і має застосовуватися за даним договором, суми заборгованості, періоду її існування з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2018 року, беручи до уваги положення пункту 2.1.1.12.6 Умов про те, що проценти за користування кредитом визначають з розрахунку 360 календарних днів на рік, сума нарахованих процентів має становити 4301 грн. 83 коп. (3 949 грн. 65 коп. х 30% х 1307 днів /360 днів). Відповідно загальна сума процентів за договором має становити 4 810 грн. 57 коп. (508 грн. 75 коп. + 4301 грн. 83 коп.)

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 4056 грн. 76 коп., яка нарахована за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає, що згідно ст. 549 ЦК України пеня є різновидом неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Беручи до уваги період порушення відповідачем свого грошового зобовязання за кредитним договором суд погоджується з доводами представника позивача щодо обґрунтованості нарахування відповідачу пені.

З приводу вказаних у розрахунку штрафів, нарахованих у звязку з несплатою відповідачем щомісячних платежів на загальну суму 4667 грн. 47 коп., суд зазначає, що за порушення строків погашення заборгованості відповідачу нараховано пеню.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме порушення.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду України у справах №6-2003цс15, № 6-1374цс17і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вимога про стягнення штрафів на загальну суму 4667 грн. 47 коп. є необґрунтованою.

Вирішуючи питання щодо клопотання відповідача про застосування у справі строків позовної давності, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст.261 ЦК України ).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Зі змісту наведених вище правових приписів ст. 264 ЦК України можна зробити висновок, що переривання строку позовної давності шляхом вчинення відповідних дій можливе лише у випадку, якщо такі дії вчинені до закінчення строку позовної давності.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином аналізуючи вказані положення законодавства суд доходить до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі №6-127цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі №6-133цс14 та від 01 жовтня 2014 року у справі №6-134цс14, від 30 вересня 2015 року №6-154цс15, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Крім того, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема автоматичне списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові ВСУ від 08.11.2017 у справі № 6-2891цс16).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, а саме виписки по рахунку відповідача з 01.01.1999 по 30.07.2018 останній платіж на виконання своїх зобовязань відповідач здійснив 23 травня 2014 року на суму 200 грн.00 коп., після чого щомісячні виплати заборгованості за договором припинив. При цьому згідно умов договору він зобовязаний був здійснювати щомісячне погашення заборгованості за кредитним договором до 25 числа кожного місяця. Отже, не здійснивши погашення частини заборгованості за кредитним договором шляхом сплати чергового щомісячного платежу до 25 червня 2014 року відповідач порушив свої зобовязання за кредитним договором. Автоматичні списання банком коштів відповідача з його рахунку не свідчить про дії останнього щодо визнання боргу.

Викладене свідчить, що з моменту порушення відповідачем своїх зобовязань за вказаним вище кредитним договором, тобто з 25 червня 2014 року розпочався перебіг визначеного законодавством трирічного строку позовної давності, який відповідно закінчився 25 червня 2017 року. У вказаний період відповідач жодних дій, які б свідчили про визнання ним своїх зобовязань не вчиняв, позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором позивачем не предявлявся, автоматичне погашення заборгованості з картки та списання процентів за кредитом не може вважатися визнанням боргу відповідачем, що перериває перебіг позовної давності.

При цьому суд враховує відсутність будь-яких належних доказів того, що сторони погоджували більший, ніж визначено законодавством, строк позовної давності.

За таких обставин суд, беручи до уваги відповідне клопотання відповідача, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 61 Конституції України, статтями 253, 256, 257, 258, 261, 264 266, 267, 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро, представник позивача - ОСОБА_1, до ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, Запорізька область-відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складений 10 вересня 2018 року.

Суддя А.В.Богослов