Номер провадження: 22-ц/785/5444/18
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Центру технічної експлуатації первинної мережі №11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Центру технічної експлуатації первинної мережі №11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності за набувальною давністю були задоволені.

Було визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Укртелеком» подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, в судове засідання, в якому розглядалась апеляційна скарга ПАТ «Укртелеком», його представник не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання в минулому судовому засіданні, про прияини неявку суд не повідомив (т.2, а.с.38).

Інші учасники справи, за винятком представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, до суду апеляційної інстанції не з'явились, при цьому поштова кореспонденція на їх адресу двічі поверталась до суду з відміткою про невручення через закінчення встановленого строку її зберігання.

У зв'язку з цим, колегія суддів зазначає, що можливе необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності її учасників, окрім представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який з'явився до суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження у справі, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до виписки з протоколу №16 від 08 вересня 1998 року спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації підприємства ТВМЗ-12, було надано згоду про надання житла головному інженеру ТВМЗ-12 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та в подальшому між останніми було укладено письмовий договір найму житла, відповідно до договору наймодавець надав наймачу і членам його сім'ї квартиру у безстрокове користування.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог (довідка про склад сім'ї та реєстрацію №432 від 13.07.1917 року, яка видана ЖЕП «Суворовський» (т.1, а.с.13), письмові квитанції, із яких вбачається, що позивач з 1998 року по теперішній час оплачує житлово-комунальні послуги за користування квартирою), а також те що на момент розгляду справи відомості про зареєстроване право власності на квартиру були відсутні, керуючись положеннями 41 Конституції України, ст.ст. 328 392 ЦК України та положеннями ст. 344 ЦК України, яка визначає принцип набуття права власності за набувальною давністю - задовольнив позовні вимоги.

Разом з тим, не погоджуючись із вищевказаним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року по справі № 523/15741/17, ПАТ «Укртелеком», яке не було учасником розгляду справи, звернулося з апеляційною скаргою на вказане судове рішення до апеляційного суду Одеської області, з посиланням на те, що при вирішенні спору суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

При цьому апеляційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Укртелеком» є правонаступником Центру технічної експлуатації первинної мережі № 11 та відповідна квартира, яка є предметом розгляду даної справи, належить саме йому.

Однак, заявник апеляційної скарги не надав суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження того, що останній є правонаступником Центру технічної експлуатації первинної мережі № 11, в частині спірної квартири. Тобто апелянт не надав суду жодного доказу того, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., була йому належним чином передана, оскільки не передавальних актів, ні актів приймання-передачі, в яких було б чітко зазначено про передачу вказаної квартири у власність ПАТ «Укртелеком», матеріали справи не містять.

Також апелянт не надав суду апеляційної інстанції доказів того, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за ним у встановленому законом порядку, або будь-яким іншим чином.

Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №107125347 від 12.12.2017 року. Так, за параметрами запиту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні відомості відносно АДРЕСА_1 (т.1, а.с.20).

Проте, у відповідності до положень ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Так, відповідно до п. ч. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Необхідність державної реєстрації прав також підтверджується порядками та положенням, які діяли в різні часи, а саме: Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. № 7/5; Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703); Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868); Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127).

Однак, як було зазначено вище, апелянт не надав суду апеляційної інстанції належних і допустимих, або будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що ПАТ «Укртелеком» набув права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., у спосіб, що не заборонений законом та за останнім було зареєстроване відповідне право.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аналізуючи положення статті 73 ГК України, можливо прийти до висновку, що до моменту корпоратизації державних підприємств, майно закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Рішення про створення ВАТ «Укртелеком» було прийнято на підставі наказу Державного комітету зв'язку та інформації України від 27.12.1999 за № 155 «Про створення ВАТ «Укртелеком» та затвердження його статуту, що свідчить про корпоратизацію державного підприємства.

Відповідно до наказу «Про створення заключного балансу УДПЕЗ «Укртелеком» станом на 1 січня 2000 року та складання передавального балансу у зв'язку із заснуванням ВАТ «Укртелеком» від 21.02.2000р. за № 41, зі статутного фонду товариства було виключено житловий фонд.

Таким чином, після корпоратизації підприємств, державне майно, що не увійшло до статутних капіталів утворених у процесі корпоратизації господарських товариств, обліковувалося на їх балансі. Окрім цього, ч. 2 п. 9 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що у разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад.

Однак, відповідні дії Центром технічної експлуатації первинної мережі № 11 не були здійснені.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянт - ПАТ «Укртелеком» не є власником спірної квартири, відповідна квартира не була передана до відповідних органів, для подальшої можливості приватизації.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При цьому, при розгляді апеляційним судом апеляційної скарги особи, яка не брала участі в розгляді справи в суді першої інстанції, але вважає що судом вирішено питання про її права, інтереси та обов'язки, суд, відкривши апеляційне провадження (за відсутності інших підстав повернення скарги згідно з ЦПК України), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, наявність у зазначеної особи порушеного законного інтересу щодо предмета спору.

Таким чином, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися її прав та обов'язків, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов'язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов'язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки останніх.

Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов'язки цієї особи.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та ч. 3 ст. 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду, що також за аналогією права можна застосовувати і в цивільному судочинстві, а саме: у постанові ВС/КГС від 21.03.2018р. по справі № 3/364, у постанові ВС/КГС від 02.05.2018р. по справі № 7/91-1669, у постанові ВС/КГС від 10.05.2018р. по справі 910/22354/15; у постанові ВС/КГС від 11.07.2018р. по справі № 911/2635/17.

Із оскаржуваного заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року вбачається, що в описовій, мотивувальній чи в резолютивній його частині, будь-яких висновків суду щодо прав та обов'язків ПАТ «Укртелеком» не міститься й такі судом першої інстанції не розглядались.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу за участю неналежного відповідача, який між тим не є юридичною особою, не спростовують висновку колегії суддів про відсутність правових підстав у ПАТ «Укртелеком» на скарження заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року.

У відповідності до ст. 362 ЦПК країни суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, враховуючи, що апелянт - ПАТ «Укртелеком» не надав суду належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про те, що оскаржуваним судовим рішення було вирішено питання, які стосуються його прав та/або обов'язків, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне закрити апеляційне провадження у справі, як то передбачено ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 381, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.09.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра