АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/5410/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року, ухвалене у складі судді Савицького О.А. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

29.11.2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Посилається на те, що з 09.10.2010 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 07.03.2014 року було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу з відповідачем мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини. Оскільки відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає, позивачка просить задовольнити позов.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 листопада 2017 року і до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 1000 грн. у твердій грошовій сумі щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття; всі судові витрати покласти на позивача.

Посилається на те, що повістки протягом всього часу розгляду справи не отримував, не знав про існування даного позову, оскільки всі судові повістки надсилались йому за адресою, за якою він не проживав та станом на день винесення рішення не був там зареєстрований. Судом не враховано, що у відповідача на утриманні перебуває нова дружина та дитина ОСОБА_4, сам відповідач є переселенцем з тимчасово окупованої території і будучи суб'єктом підприємницької діяльності не має стабільного доходу, розпочав процедуру припинення ФОП, та відповідно не має можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду, а його мінливий дохід дозволяє надавати допомогу на утримання дитини в певній (твердій) грошовій сумі, як того вимагала позивач, але в меншій сумі. Крім того, судом не враховано, що позивач має щомісячний стабільний дохід, що перевищує 15 000 грн.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила.

Посилається на те, що відповідачем на даний час подано позов до суду про зменшення розміру аліментів. Відсутність стабільного доходу не звільняє його від сплати аліментів, а процедуру припинення ФОП відповідач розпочав після подачі позову про стягнення аліментів. Доказів про те, що позивач має стабільний дохід у розмірі 15 000 грн. відповідачем суду не надано. Дитина повністю перебуває на утриманні матері, батько ніяких коштів не сплачує.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

29.11.2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Посилається на те, що з 09.10.2010 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 07.03.2014 року було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу з відповідачем мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини. Оскільки відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає, позивачка просить задовольнити позов.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає з позивачкою, а відповідач має регулярний дохід та ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, тому суд призначив аліменти на утримання дитини, які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову, а саме з 29.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 25.03.2029 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.10.2010 року (а.с.5).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.6).

Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні.

Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

4)інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що відповідач має постійний офіційний заробіток, його доходи мають регулярний характер та є достатніми для участі в утриманні дитини. Разом з тим, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки судом було встановлено, що дитина проживає з позивачкою, а відповідач має регулярний дохід та ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, суд дійшов вірного висновку про призначення аліментів на утримання дитини, які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову, а саме з 29.11.2017 року і до досягнення дитиноюповноліття, тобто до 25.03.2029 року.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач будучи суб'єктом підприємницької діяльності, який не має стабільного доходу, розпочав процедуру припинення ФОП, тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, який просить позивачка, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 є особою працездатного віку, йому не встановлено будь-якої групи інвалідності, а тому він не позбавлений можливості знайти роботу з гідною зарплатою.

Посилання відповідача на те, що він є переселенцем з тимчасово окупованої території не є обставиною, яка звільняє його від обов'язку утримувати свого малолітнього сина. Крім того, державою здійснюється належне додаткове забезпечення даної категорії населення.

Представник відповідача в судовому засіданні в апеляційному суді зазначив, що на даний час відповідач не може працевлаштуватися, з огляду на те, що він займається вихованням дитини, яка народилася у другому шлюбі, оскільки його дружина працює. Також представник відповідача пояснив, що відповідач не перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, оскільки відпустку він не оформив.

Доводи апеляційної скарги, що на утриманні відповідача перебуває його нова дружина, друга дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що наявність другої дружини та дитини відповідно до законодавства не звільняють відповідача від сплати аліментів на дитину від першого шлюбу. Крім того, вказані доводи суперечать поясненням представника відповідача, що відповідач займається вихованням другої дитини, а дружина працює.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо фінансової допомоги відповідача своїй матері, оскільки вони не підтверджені належними доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України та крім того, як пояснила в судовому засіданні представник позивача, його мати є особою працюючого віку та може самостійно себе забезпечувати. Представник відповідача підтвердив, що мати відповідача не є пенсіонером.

Твердження ОСОБА_1, що він надавав матеріальну допомогу сину від першого шлюбу, а колишня дружина звернулась до суду з позовом заради отримання аліментів на її користь виключно для задоволення власних потреб, а не на потреби дитини, колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів на утримання дитини суду не надано.

Представник позивача пояснила в судовому засіданні в апеляційному суді, що з травня 2017 року дитина повністю перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не цікавиться дитиною та не сплачує жодних грошових коштів на утримання сина.

Твердження відповідача про те, що позивач намагається стягнути аліменти з травня 2017 року колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Рішенням суду першої інстанції у даній справі встановлено стягнення аліментів з відповідача починаючи з 29 листопада 2017 року, тобто від дати подання позовної заяви ОСОБА_2

Таким чином, період стягнення аліментів з відповідача встановлено відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка має щомісячний стабільний дохід, що перевищує 15 000 грн. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України вони не підтверджені та не мають значення для вирішення даної справи, враховуючи, що матеріальне становище одного з батьків не може бути підставою для звільнення іншого з батьків від обов'язку утримувати дитину. Крім того, як пояснила в судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_2 на даний час позбавлена будь - якого заробітку, оскільки перебуває у декретній відпустці.

Чинним законодавством не надано право платнику аліментів, у даному випадку відповідачу звертатись до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів з відрахування частки від заробітку на стягнення у твердій грошовій сумі.

Твердження відповідача про порушення судом першої інстанції правил підсудності колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

ОСОБА_2 пред'явила до суду позов про стягнення аліментів за власним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції тому, що позивачка вказала адресу за якою відповідач не проживає та не зареєстрований, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до довідки від 02 травня 2018 року № 14225 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 (а.с.55).

В позовній заяві при подачі позову ОСОБА_2 зазначила саме цю адресу проживання відповідача та його номер телефону.

Як вбачається з матеріалів справи, судова повістка про розгляд справи направлялася ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 та повернулася до суду без вручення «за закінченням встановленого строку зберігання». (а.с.24)

В судовому засіданні в апеляційному суді представник відповідача підтвердив, що відповідач проживає та зареєстрований за вищевказаною адресою.

Крім того, при перегляді заочного рішення відповідач підтвердив, що він дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2, за якою йому направлялись судові повістки про виклик до суду з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вказана адреса зазначена також в заяві відповідача про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі (а.с.35-37, 63-65).

«Попри те, що особа не отримала судову повістку, її право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було, оскільки вона ухилялася від отримання судової повістки. З таким висновком погодився Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16).»

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд вказаної справи, підстави для скасування рішення суду першої інстанції передбачені п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.