Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 140/2183/13-ц

провадження № 61-17359св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Новообиходівська сільська рада Немирівського району Вінницької області,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Медяного В. М., Матківської М. В., Сопруна В. В., від 23 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Новообиходівської сільської ради Немирівського району Вінницької областіпро визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір - ОСОБА_6, яка за життя склала заповіт про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті вона заповідає ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими приміщеннями, земельного та майнового паю. Заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін нотаріусу ОСОБА_3 не подавала, оскільки вважала, що спадщину за заповітом можна прийняти будь-коли, незалежно від строку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 вказала, що у неї була поважна причина, з якої вона пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки вона не була обізнана із порядком прийняття спадщини.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області, у складі судді Науменко С. М., від 10 вересня 2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визначено ОСОБА_3 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, до 01 грудня 2013 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, крім того позовні вимоги визнані відповідачем.

Рішення суду першої інстанції оскаржено особою, яка не брала участі у справі - ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини суду не надано, а саме по собі незнання встановленого законодавством порядку прийняття спадщини не може свідчити про наявність об'єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. Крім того, суд першої інстанції не перевірив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6 та розглянув справу лише за участю відповідача Новообиходівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, не врахував наявність інших спадкоємців першої черги, зокрема ОСОБА_5, який має право на частку у спадщині.

У березні 2017 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2013 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи, не врахував, що права ОСОБА_5 на спадкове майно не порушено, останній не здійснював жодних дій для прийняття спадщини та був обізнаний, що їх мати склала заповіт на її користь. Заявник вважає, що дії ОСОБА_5 щодо оскарження у 2017 році рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2013 року є зловживанням процесуальним правом.

30 березня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до Новообиходівської сільської ради Немирівського району Вінницької областіпро визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

03 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

За життя ОСОБА_6 19 липня 2007 року склала заповіт про те, що все майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, вона заповідає ОСОБА_3 Заповіт посвідчений ОСОБА_7, секретарем Новообиходівської сільської ради Немирівського району Вінницької області (а.с. 6).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Новообиходівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 25 липня 2013 року № 382, спадщину ОСОБА_3 прийняла згідно заповіту, складеного 19 липня 2007 року за № 42, який не доповнено, не змінено і не відмінено. Спадкоємцями за законом є: син померлої ОСОБА_5 та донька ОСОБА_8 Інших спадкоємців, передбачених законом чи заповітом, немає (а.с. 8).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на спадщину виникає у день відкриття спадщини та для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). У випадку, якщо спадкоємець не проживав разом із померлим відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, він має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Новообиходівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року позов задоволено (справа № 140/938/16-ц). Визначено ОСОБА_5 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 до 01 вересня 2016 року. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог (а.с. 31-32). У даній справі судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_3) фактично прийняла його дружина ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, окрім неї, спадкоємцями за законом були діти померлого: ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які не подавали заяв про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Новообиходійвської сільської ради Немирівського району Вінницької області № 273 від 15 червня 212 року ОСОБА_3 вела спільне господарство та постійно проживала разом зі своєю матір'ю (по день її смерті) - ОСОБА_6 (а.с. 35).

Вищезазначеного апеляційний суд не врахував, переглядаючи справу у апеляційному порядку безпідставно залишив поза увагою те, що ОСОБА_5 не вчиняв дій, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті батьків. З позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька звернувся лише у квітні 2016 року, при цьому батько помер у 2003 році, а матір у 2012 році. Також апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_3 постійно проживала зі спадкодавцем - ОСОБА_6

Вказуючи на те, що місцевий суд не визначив коло спадкоємців, апеляційний суд не врахував пасивну (безініціативну) поведінку ОСОБА_5 та ОСОБА_8 щодо реалізації права на прийняття спадщини після смерті батьків.

ОСОБА_3 звернулась до суду у серпні 2013 року (через вісім місяців після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини), посилаючись на юридичну необізнаність, зокрема на те, що строк, встановлений для прийняття спадщини, починається згідно з чинним ЦК України з моменту відкриття спадщини. Вказані обставини не є безумовною підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак, враховуючи порівняно невелику тривалість пропущеного часу, наявність заповіту та неподання іншими спадкоємцями за законом заяв про прийняття спадщини, висновок суду про можливість продовження позивачу строку для прийняття спадщини є за обставин цієї справи правильним.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції через три з половиною роки після його ухвалення, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 оформила право на спадщину за заповітом та є власником спадкового майна, яке належало на момент смерті її матері, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 лютого 2015 року.

При розгляді подібних спорів судам слід дослідити чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця (спадкоємців) про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом та інших заінтересованих осіб, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

У доданих до матеріалів касаційної скарги документах міститься копія листа приватного нотаріуса Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області Люльки Л. М. від 10 лютого 2016 року № 36/02-14, адресованого ОСОБА_5, в якому приватний нотаріус повідомив останнього про наявність заповіту, складеного на ім'я ОСОБА_3, а також про те, що ОСОБА_3 звернулась із заявою про прийняття спадщини та роз'яснив право подати протягом місяця з дня отримання цього листа заяву про прийняття чи відмову від спадщини після померлого батька.

Про вказані обставини та наявність даного листа апеляційний суд був обізнаний, про що свідчать письмові заперечення ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2013 року, оскільки вказаний лист є у переліку додатків до поданих заперечень (проте не приєднаний до матеріалів справи), однак оцінки цим обставинам не надав.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 не подавав заяв про прийняття спадщини після смерті своїх батьків, судовим рішення у справі № 140/938/16-ц йому відмовлено у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого 30 червня 2003 року ОСОБА_9, наявність заповіту ОСОБА_6 від 19 липня 2007 року, права і інтереси ОСОБА_5 не можуть бути порушені ухваленим судом першої інстанції рішенням про визначення ОСОБА_3 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

За таких обставин рішення апеляційного суду про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5, скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог не може вважатись таким, що відповідає вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року скасувати.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2013 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк