Справа № 487/4557/17
Провадження № 2/487/374/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі судді Біцюка А.В., за участю секретаря Попович В.Б., відповідача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) до ОСОБА_1 (54058, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

31.08.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва звернувся Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 в якому посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1, отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 36,00% на рік. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, на підставі чого просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 58005,89 грн. за кредитним договором № б/н від 05.04.2006 року.

В обґрунтування позову зазначив, що Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов'язання за договором виконував неналежним чином, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31.07.2017 року становить 58005,89 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» до судового засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову.

Відоповідач ОСОБА_1 в судове засідання з'явилася, отримання нею кредиту не оспорювала, зазначила, сума нарахованої пені та процентів носить не розумний розмір по відношенню до суми кредиту, посилаючись на сплив строків позовної давності просила їх застосувати та відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

5 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 В, укладено кредитний договір. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 36,00% на рік.

Вказаний договір складається із заяви кредитора, Тарифів надання кредиту, Умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банку надано право проводити зміну Тарифів, інших умов обслуговування рахунків, розмір кредитного ліміту без згоди клієнта.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг, що укладено між нею та банком, та підтверджено її підписом у заяві.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов'язку по поверненню кредиту та сплати відсотків, комісій, утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком наданим відповідачем.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як вбачається із виписки по картковому рахунку (карта 524534), наданого позивачем, останні операції з обслуговування наданого їй кредиту відповідачка проводила 25.03.2014 року.

Після цього здійснювалось лише автоматичне списання позивачем боргу шляхом збільшення суми заборгованості на суми погашеної простроченої заборгованості.

Подальші автоматичні списання Банком коштів на погашення заборгованості за рахунок кредитних коштів не може вважатись діями по визнанню відповідачем боргу, оскільки ніяких дій при цьому відповідач не вчиняв.

Доказів укладання угоди між сторонами (шляхом її підписання обома сторонами) про збільшення строку позовної давності та про переривання строку позовної давності, позивач суду не надав.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач неналежно виконувала свої зобов'язання за договором щодо повернення суми кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту та по додатковим вимогам - процентам за користування кредитом, пенею, комісією, штрафом, проте на момент звернення позивача банку до суду (у серпні 2017 року) з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором сплив трирічний строк позовної давності, в межах якого банк може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, який просила застосувати відповідач, а за такого у задоволенні позову про стягнення кредиту та похідних від нього - відсотків, комісії, а також пені, штрафів, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 207, 256-258, ч. 1 ст. 259, ч. 4 ст. 267, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ст. ст. 259, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.05.2018 року.

Суддя Біцюк А. В.