Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у незареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на дочку але не приймає участі у додаткових витратах на дитину. Позивач зазначає, що на даний час їх донька знаходиться на диспансерному обліку у лікаря кардіоревматолога. Кожні 3-4 місяці ОСОБА_3 проходить обстеження в м. Києві в КНДУССХ ім. Амосова. На сьогоднішній день стан здоровя дитини погіршився, значно погіршився зір, потрібно купувати окуляри, донька має захворювання жовчного міхура і збільшена печінка. На все це потрібні значні кошти, в добровільному порядку відповідач додаткову матеріальну допомогу не надає, на користь інших осіб аліменти не сплачує, працює та має змогу брати участь у додаткових витратах на дитину, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати понесені на утримання дочки, а саме 1/2 частину від понесених нею витрат на дочку в розмірі 2412,43 грн. та 4162,43 грн., та стягувати додаткові витрати на доньку щоквартально в розмірі 2500 грн. до зняття її з диспансерного обліку у кардіоневролога.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги 18.07.2018 року позивач звернулась до суду із заявою, в які просила суд зменшити заявлені позовні вимоги в звязку з домовленістю з відповідачем про стягнення з нього додаткових витрат на дитину, а саме змінити розмір додаткових витрат на дитину, які встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 30.03.2016 року у справі №357/2513/16ц, змінивши їх до 2 500 грн. щоквартально до зняття дитини з диспансерного обліку у кардіоревматолога. Решту заявлених позовних вимог залишити без розгляду.

Відповідач подав до суду заву, в якій позовні вимоги щодо стягнення з нього додаткових витрат на доньку в розмірі 2 500 грн. щоквартально до зняття дитини з диспансерного обліку у кардіоревматолога визнав.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Сторони по справі мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини.

Встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю, позивачем у справі.

За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2016 року з відповідача були стягнуті додаткові витрати на дитину на користь позивача в розмірі 1000 грн. щоквартально до зняття її з диспансерного обліку у кардіоревматолога.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказує, що на даний час їх донька знаходиться на диспансерному обліку у лікаря кардіоревматолога. Кожні 3-4 місяці ОСОБА_3 проходить обстеження в м. Києві в КНДУССХ ім. Амосова. На сьогоднішній день стан здоровя дитини погіршився, значно погіршився зір, потрібно купувати окуляри, має захворювання жовчного міхура і збільшена печінка. На все це потрібні значні кошти. Позивач зазначила, що вона не має змоги працювати, оскільки дочка постійно потребує догляду та лікування, її матеріальне становище погіршилося.

В підтвердження позовних вимог позивачем надано копії наступних документів: консультативний висновок від 23.11.2017 року; карта ехокардіографічного обстеження; довідка №1037 Білоцерківської міської лікарні; підсумковий звіт ЕКГ, довідка кардіоревматолога №1036, з якої вбачається що ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря кардіоревматолога.

На підтвердження матеріальних втрат позивачем надано копії наступних документів: рецепт на окуляри з приміткою - 2000 грн.; направлення на аналізи з примітками 500 грн., 700 грн., квитанція про оплату послуг лабораторії synevo на суму 286 грн., квитанції на суму 2 320,65 грн., 1462,30 грн., 368,40 грн., 673,50 грн.; проїзні квитки.

Згідно довідки від 28.11.2017 року №4786/10 ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення.

З довідки Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості вбачається, що ОСОБА_1 на обліку як безробітна не перебуває.

Згідно довідки Білоцерківської податкової інспекції за період з 01.04.2017 року по 30.09.2017 рік відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 Згідно довідки №10 від 12.01.2016 ОСОБА_3 потребує домашнього догляду.

Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи погіршення стану здоровя неповнолітньої дитини та визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про збільшення додаткових витрат на дитину до 2500 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи зміст наведених правових норм та статтю 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору від 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 352,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Змінити розмір додаткових витрат на дитину, які стягуються згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 30.03.2016 року по справі №357/2513/16ц про стягнення з ОСОБА_2 Миколайовичана на корить ОСОБА_1 Юріївнини на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткових витрат в розмірі 1000 грн. щоквартально до зняття її з диспансерного обліку у кардіоревматолога, - на 2500 грн., з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області з апеляційною скаргою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_4