Справа № 202/763/17
Провадження №2/202/441/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.,

за участю секретаря Шишляннікова О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Індустріального районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю та розподіл майна -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та розподіл майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з жовтня 2011 року по 18 грудня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю без укладання шлюбу за адресою: АДРЕСА_1. За час проживання однією сімєю сторони вели спільне господарство та мали сумісний бюджет. В квартирі відповідача, сумісними силами та за сумісні кошти, робили ремонт, придбали побутову техніку та продукти харчування. 09 серпня 2009 року позивач з відповідачем вирішили придбати в кредит в автомобіль марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1, в звязку із чим був укладений кредитний договір на купівлю автотранспортних засобів №085АІ1 від 08 вересня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 Вищезазначений договір був забезпечений договором поруки від 08 вересня 2012 року, в якому позивач виступив поручителем зобовязань ОСОБА_4 за вищезазначеним кредитним договором. Крім того, для укладання договору кредиту на купівлю вищезазначеного транспортного засобу, позивач та відповідач подали сумісну нотаріально завірену заяву від 09 серпня 2012 року, в якій було зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживають однією сімєю без укладання шлюбу. Також в заяві було зазначено, що рухоме майно, яке передається під заставу, є спільною власністю сторін як таке, що набувалося (а саме купувалося) у період спільного проживання. Вищезазначений кредитний договір був погашений сторонами достроково у 2015 році. Реєстрація права власності на придбаний автомобіль оформлена на ОСОБА_4 Останній час між сторонами постійно виникали сварки, відповідач погрожувала позивачу, що не пустить останнього до дому та 18 грудня 2016 року, коли позивач повернувся з роботи, між сторонами виникла сварка. Відповідачка викликала поліцію, в звязку із чим на позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. 20 грудня 2016 року позивач викликав поліцію та відповідачка віддала позивачу його особисті речі. З 18 грудня 2016 року сторони перестали проживати однією сімєю. Таким чином, з жовтня 2011 року по грудень 2016 року позивач проживав з відповідачем однією сімєю без укладання шлюбу, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Вирішити питання про розподіл сумісного майна, придбаного під час проживання однією сімєю без укладання шлюбу, сторонам не вдалось. Факт проживання однією сімєю без укладання шлюбу необхідно встановити для поділу сумісного майна, придбаного за час проживання однією сімєю. Відповідно до оцінки спірного автомобіля, проведеної 25 січня 2017 року експертом ОСОБА_6, станом на 25 січня 2017 року вартість спірного автомобіля складає 251190 грн. Посилаючись на ст.70 СК України, відповідно до якої частки чоловіка та дружини в спільному майні подружжя є рівними, просить суд встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сімєю жінки та чоловіка без укладання шлюбу з жовтня 2011 року по грудень 2016 року та поділити сумісне майно, придбане під час проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу, виділивши ОСОБА_4 в натурі автомобіль марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1, стягнувши при цьому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок компенсації частини вищезазначеного транспортного засобу, у розмірі 125595 грн.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєди Г.В. від 13 лютого 2017 року відкрито провадження по вищезазначеній цивільній справі.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошина Є.В. від 25 квітня 2017 року вищезазначена цивільна справа прийнята до провадження суддею Волошиним Є.В.

Ухвалою суду від 13 липня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що дійсно сторони деякий час мали відносини, однак не проживали однією сімєю та не вели спільне господарство. Заява про проживання сторін однією сімєю була написана для отримання кредиту для купівлі автомобіля. Виплату кредиту, за який купувався автомобіль марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1, здійснювала лише відповідачка, у звязку із чим, вищезазначений транспортний засіб є її особистою власністю.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, суду пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з середини 2011 року по 2016 рік проживали разом за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський (до перейменування пр.Газети Правда). В гості у вищезазначену квартиру свідок не запрошувався, однак заїжджав забирати та привозити з роботи позивача та відповідача. До знайомства позивача з відповідачем, ОСОБА_1 проживав у квартирі по вул.Батумській, яку винаймав. Позивач з відповідачем працювали на мясній фабриці «Мясна традиція». Заробітна плата ОСОБА_1, приблизно, становила 8000 грн.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, суду пояснила, що їй відомо про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у цивільному шлюбі приблизно з 2013 року по 2016 рік. Свідок приходила в гості до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (до перейменування пр.Газети Правда). Під час проживання у цивільному шлюбі, позивачем та відповідачем, у кредит, було придбано автомобіль. Дитина відповідача періодично бувала у батьків ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, суду пояснив, що проживає в одному будинку із ОСОБА_4 з 2011 року по 2016 рік відповідач проживала разом зі своїм сином. Свідок допомагав відповідачу по господарству. Чоловіка у квартирі ОСОБА_4 бачив, але чи проживав він з відповідачем, свідок не знає.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, суду пояснив, що з відповідачем перебуває у дружніх стосунках та знає її приблизно 12- 15 років. Свідку відомо, що сторони приблизно з серпня 2011 року до 2016 року зустрічались. Разом сторони не проживали. В серпні 2012 року ОСОБА_4 придбала в кредит автомобіль марки FIAT. ОСОБА_4 пропонувала свідку бути поручителем по кредитному договору, однак свідок відмовився. ОСОБА_4 вела побут самостійно. Відповідач був поручителем по кредитному договору.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11, суду пояснив, що з 2009 року працює з позивачем. Свідку відомо, що з 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський (до перейменування пр.Газети Правда) та вели спільний побут. Приблизно у 2012 році сторони почали робити ремонт у вищезазначеній квартирі, а свідок консультував їх в цьому питанні. Свідку також відомо, що у 2012 році позивач та відповідач прийняли рішення про купівлю автомобіля марки FIAT, який придбали у кредит. Позивач забирала свідка та відповідача на цьому автомобілі з роботи. Свідок також бачив, що син позивача звертався до відповідача, називаючи останнього батьком. У 2016 році відносини між позивачем та відповідачем припинились. Свідок допомагав відповідачу перевозити речі з квартири, розташованої по пр.Слобожанському (до перейменування пр.Газети Правда). Позивач не впускала відповідача до квартири. Конфлікт вдалося заспокоїти лише після приїзду поліцейських.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12, суду пояснив, що є другом позивача, з яким працювали на комбінаті «Мясні традиції». Свідку відомо,що з 2011 року позивач вже спілкувався із ОСОБА_4, яку представляв свідку як жінку. Проживали сторони у квартирі, розташованої по пр.Слобожанському (до перейменування пр.Газети Правда). У 2012 році ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали автомобіль, на покупку якого останні позичили у свідка 5000 грн. Автомобіль брали у кредит. Зі слів позивача свідку відомо, що у квартирі, в якій проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_4, останні робили ремонт. Разом із сторонами свідок їздив на роботу. Свідок сприймав позивача та відповідача як одну сімю. Чи вели ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільне господарство свідку не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13, суду пояснив, що з позивачем знайомий з 2011 року. ОСОБА_1 познайомив свідка із ОСОБА_4, представивши її своєю жінкою. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом приїжджали у село до батьків ОСОБА_1 Також на літні канікули, до батьків позивача, приїжджав син ОСОБА_4 Свідку відомо, що автомобіль марки FIAT належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4, на якому вони їздили разом. Зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 свідку відомо, що вони проживають разом. Свідок сприймав сторін як одну сімю. З восени 2016 року в село позивач та відповідач разом не приїжджають.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14, суду пояснив, що ОСОБА_4 є його дочкою. До 2012 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ОСОБА_4 та онуком Мираном. З 2012 року по 2016 рік свідок перебрався жити з квартири на дачу. ОСОБА_1 бачив рази чотири. Вперше побачив позивача під час укладання кредитного договору в серпні 2014 року. Періодично бував у квартирі АДРЕСА_2, однак ОСОБА_1 там ні разу не бачив. Також свідку відомо, що ОСОБА_1 попрохав ОСОБА_4 зберегти речі та на наступний день приїхав їх забирати разом із поліцією. Онук літом перебував у свідка на дачі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15, суду пояснив, що ОСОБА_4 є його племінницею. ОСОБА_1 знає як стажера по роботі у 2012 році, який також у 2014 році приїжджав разом із ОСОБА_4 вітати з днем народження дитину свідка. ОСОБА_1 у квартирі ОСОБА_4 свідок не бачив. При укладанні кредитного договору ОСОБА_4, свідок повинен був бути її поручителем, однак жінка свідка була проти, у звязку із чим, свідок відмовився від поручительства. Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 припинили відносини не знає.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, з огляду на наступне.

Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з роз'ясненням, що міститься у абзаці 3 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, а у випадку, коли встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, судовий розгляд проводиться у позовному провадженні.

Позивачу визнання факту проживання сім'єю потрібне для поділу спільного майна, тобто фактично вирішується спір про право, тому суд повинен розглядати вказані позовні вимоги у межах однієї позовної заяви.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2011 року до 2016 року мали близькі стосунки.

ЦК України не роз'яснює змісту словосполучення «проживання однією сім'єю». За ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому ст.2 СК України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім'ї. Однак поняття «проживання однією сім'єю» та «член сім'ї» не є тотожними.

Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Відповідно до п.6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99, до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно спільної заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 09 серпня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16, ОСОБА_1 повідомив, що проживає однією сімєю без укладання шлюбу з ОСОБА_4, та дає їй свою згоду на одержання кредиту у будь-якій установі банку ПАТ «Укрсоцбанк», укладання та підписання договору застави транспортного засобу автомобіля марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1. Рухоме майно, що передається під заставу є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1, як таке, що набувалося (а саме купувалося) у період спільного проживання. ОСОБА_4, у вищезазначеній заяві, своїм підписом підтвердила, що проживає без укладання шлюбу однією сімєю з ОСОБА_1, та надала останньому свою згоду на укладання та підписання договору поруки з ПАТ «Укрсоцбанк»(а.с.8).

Крім того, 18 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №252877, відповідно до якого, 18 грудня 2016 року, о 22 год.30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою гр.ОСОБА_4, яка є його співмешканкою, чим вчинив психологічне насильство, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.7).

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення насильства в сім'ї.

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Разом із цим, закриваючи вищезазначену адміністративну справу, Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська посилався на пояснення ОСОБА_4, відповідно до яких остання у суді заперечила факт застосування відносно неї фізичного чи психологічного насильства зі сторони ОСОБА_1 та повідомила, що претензій до нього не має. Будь-яких заперечень про те, що ОСОБА_1 не є її співмешканцем ОСОБА_4 не надавала.

Факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які у судовому засіданні також підтримали факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сімєю.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення юридичного факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сімєю жінки та чоловіка без укладання шлюбу з жовтня 2011 року по грудень 2016 року є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Заперечення представника відповідача свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, а показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17, в цій частині позову, спростовуються матеріалами справи.

Щодо позовних вимог в частині виділення ОСОБА_4 в натурі автомобіль марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1, стягнувши при цьому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову суму в рахунок компенсації частини вищезазначеного транспортного засобу, у розмірі 125595 грн., суд виходить з наступного.

Статтею 74 СК України, яка врегульовує питання права на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 рокуроз'яснено, що під час застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися відносини, що притаманні подружжю.

Згідно п.22 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в Постанові від 25 листопада 2015 року по цивільній справі № 6-2333цс15, статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

В судовому засіданні встановлено, що під час проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сімєю без укладання шлюбу, а саме 08 серпня 2012 року, ОСОБА_4 було придбано транспортний засіб марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1.

Факт придбання вищезазначеного транспортного засобу за кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтверджується спільною заявою останніх, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16, в якій як позивач, так і відповідач підтвердили той факт, що транспортний засіб марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю позивача та відповідача (а.с.8).

Разом із цим, в судовому засіданні встановлено, що вищезазначений транспортний засіб 28 квітня 2016 року був знятий з обліку за заявою власника для реалізації та цього ж дня, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 1242 №6100/02/1242/2016, відчужений на користь ОСОБА_5, що підтверджується листом територіального сервісного центру №1242 від 14 квітня 2017 року за №31/4/1242-516 (а.с.67).

В пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Разом із цим, по-перше, в судовому засіданні позивачем та його представником не було доведено того факту, що ОСОБА_4 здійснила відчуження спірного автомобіля на свій розсуд проти волі ОСОБА_1 і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, враховуючи той факт, що на час відчуження автомобіля сторони проживали однією сімєю та спільно користувались транспортним засобом марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1.

Суд прийшов до вищезазначеного висновку враховуючи положення ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України, відповідно до яких, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

По-друге, суд вважає, що позивачем та його представником в судовому засіданні належними та допустимими доказами не було доведено вартість транспортного засобу марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1.

Довідка №С88/01 від 25 січня 2017 року за підписом експерта ОСОБА_18, на яку як на підставу визначення вартості транспортного засобу марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, посилається позивач, суд вважає не належним доказом, оскільки вищезазначена довідка не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 24 листопада 2003 року, а саме п.4.4, в якому зазначено яка саме інформація повинна зазначатись у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ.

При цьому, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом із цим, клопотань про проведення судової товарознавчої експертизи для визначення вартості спірного транспортного засобу від сторін не надходило, як не надходило й клопотань про витребування договору купівлі-продажу вищезазначеного транспортного засобу від 26 квітня 2016 року для встановлення суми його відчуження.

На підставі викладено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошової суми в рахунок компенсації частини транспортного засобу марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, державний номер НОМЕР_1, у розмірі 125595 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

За подання позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1895,95 грн. за вимогу майнового характеру, у якій позивачу було відмовлено, у звязку із чим, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,372 ЦК України, ст.ст.3,57,65,69-72,74 СК України, ст.ст.4,5,81,141,263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю та розподіл майна задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 жовтня 2011 року по 01 грудня 2016 року.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений до 15 вересня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Волошин Є.В.