Постанова

Іменем України

05 червня 2018 року

м. Київ

справа №571/112/16-ц

провадження № 61-10908св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

представник відповідача - Перков ГеоргійОлександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2016 року в складі судді Денисюк М. В. та на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Григоренка М. П., Ковальчук Н. М., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позовних вимог указував, що 31 жовтня 2015 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, на виконання умов якого він перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 52 000 грн. Після підписання договору йому стало відомо, що вартість предмета лізингу - трактора МТЗ-82 замість 52 000 грн,про що йшлося в усній домовленості між сторонами договору, складає 520 000 грн, а сплачена ним сума є адміністративним платежем.

Посилаючись на те, що оспорюваний договір фінансового лізингу укладений внаслідок введення його в оману, оскільки він вважав, що укладає договір купівлі-продажу, а також містить несправедливі умови, які суперечать законодавству, просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2016 року в позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 31 жовтня 2015 року № 001146. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_3 52 тис. грн сплачених за договором. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу містить несправедливі умови і є недійсним з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що договір фінансового лізингу містить низку умов, які є несправедливими, права однієї сторони не кореспондують обов'язкам другої, виключено або обмежено відповідальність лізингодавця за договором, тому є підстави для визнання його недійсним згідно із Законом України «Про захист прав споживачів».

У листопаді 2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що умови оспорюваного договору повністю відповідають нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та були погоджені його сторонами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 лютого 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 31 жовтня 2015 року ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія» Ваш Авто» уклали договір фінансового лізингу № 001146 з додатками № 1, 2.

Відповідно до пункту 1.3 договору лізингодавець зобов'язувався придбати у власність трактор МТЗ-82 та передати його у користування лізингоодержувача на строк та на умовах, передбачених цим договором.

31 жовтня 2015 року ОСОБА_3 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративний платіж в сумі 52 тис. грн, що підтверджується квитанцією з банка.

Згідно з пунктом 12.1 зазначеного договору лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. При цьому адміністративний платіж поверненню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання правочину (чи його частини) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону- умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про те, що в разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналізуючи зміст спірного договору фінансового лізингу від 31 жовтня 2015 року, укладеного між сторонами суди дійшли висновку про те, що в договорі обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця та одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Ураховуючи викладене слід дійти висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанцій, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову і визнання вказаного договору фінансового лізингу недійсним у цілому, оскільки його умови суперечать положенням цивільного законодавства.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Ваш Авто» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат