Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 750/11106/15-ц

провадження № 61-8171св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, у складі судді Литвиненко І. В., від 01 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області, у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Страшного М. М., Шарапової О. Л., від 11 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 1994 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2012 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_1, який має 100 % готовності, визнано об'єктом спільної сумісної власності сторін у рівних частках. Проте ОСОБА_3 не може користуватися й розпоряджатися цією власністю, зокрема зареєструвати своє право на неї, оскільки садибу не поділено у натурі й право власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, в цілому зареєстровано за відповідачем.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просила позов задовольнити, поділити садибу, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 04-16 від 01 серпня 2016 року, який виготовлено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, та відшкодувати їй судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 04-16 від 01 серпня 2016 року, який виготовлено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, кожній стороні виділено по 1/2 частині спірного будинку, надвірних будівель і споруд, а саме:

- ОСОБА_3: у будинку - частину коридору «2» площею 6,5 кв. м, кімнату «3» площею 26,0 кв. м, кухню «4» площею 18,0 кв. м, санвузол «5» площею 7,1 кв. м, а також частину гаражу «І» площею 46,8 кв. м, погріб «а-1» і ґанок «а2-1»;

- ОСОБА_4: у будинку - тамбур «1» площею 4,8 кв. м, частину коридору «2» площею 4,8 кв. м, коридор «6» площею 12,6 кв. м, кімнату «7» площею 11,7 кв. м, шафу «8» площею 1,8 кв. м, кімнату «9» площею 11,9 кв. м, шафу «10» площею 1,5 кв. м, кімнату «11» площею 11,1 кв. м, шафу «12» площею 2,0 кв. м, санвузол «13» площею 6,8 кв. м, а також частину гаражу «І» площею 37,9 кв. м, загальною площею 106,9 кв. м, ганок «а1-1» і вбиральню «Б-1»;

- зобов'язано ОСОБА_3 улаштувати дверний проріз в приміщенні «4»;

- зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 встановити перегородку в приміщенні «2» на відстані 1,8 м від перегородки між приміщеннями «1» та «2», демонтувати перегородку між приміщеннями «1» та «2», перебудувати сходи на другий поверх, встановити перегородку в приміщенні гаражу на відстані 6,65 м від зовнішньої фасадної стіни, розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення виділених їм частин будинку відповідно до чинних норм і правил, технічних умов експлуатуючих організацій.

За ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину присадибної земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і їй виділено 409 кв. м цієї ділянки в межах: від точки А до точки П, до точки Р, до точки Б - земельна ділянка під будинком, від точки Б до точки В - 0.99 м, від точки В до точки Г- 36,21 м, від точки Г до точки Д - 10,46 м, від точки Д до точки Е - 25,55 м, від точки Е до точки Ж - 7,43 м, від точки Ж до точки З - 5,39 м, від точки З до точки А - 2,12 м, від точки И до точки І, до точки Ї, до точки X, до точки Ф, до точки У - земельна ділянка під будинком, у тому числі під житловим будинком - 85,0 кв. м, під прибудинковою територією - 324,0 кв. м;

- виділено ОСОБА_4 частину вказаної ділянки площею 408 кв. м в межах: від точки Л до точки К- 11,4 м, від точки К до точки Ї - 6,83 м і 2,5 м, від точки Ї до точки Т, до точки С, до точки Р, до точки Б - лінія розподілу будинку, від точки Б до точки В - 0,99 метра, від точки В до точки Л - 13,79 метра, від точки Н до точки З - 2,11 м, від точки З до точки Ж - 5,39 м, від точки Ж до точки Е - 7,43 м, від точки Е до точки Д - 25,55 м, від точки Д до точки М - 9,54 м, від точки М до точки Н - 31,06 м, в тому числі під житловим будинком - 69,0 кв. м, під господарською будівлею 2,0 кв. м, під прибудинковою територією - 337,0 кв. м;

- частину цієї ж ділянки площею 183,0 кв. м, що розташована в межах: від точки О до точки Н - 18,94 м, від точки Н до точки А - 2,11 м і 2,12 м, від точки А до точки П, точки Р, точки С, точки Т, точки И - земельна ділянка під будинком, від точки А до точки И, точки У, точки Ф, точки X, точки Ї - лінія по стіні будинку, від точки Ї до точки К - 2,5 м і 6,83 м, від точки К до точки О - 8,6 м, в тому числі під житловим будинком - 67,0 кв. м, під прибудинковою територією - 116,0 кв. м, а також вигрібну яму, яка знаходиться на цій частині ділянки, залишено у спільному користуванні обох сторін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що із набранням законної сили рішенням Деснянського районного суду від 11 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, позивач набула право спільної сумісної власності в рівних частинах з ОСОБА_4 на незавершений будівництвом будинок № 30-А по вул. Єфремова в м. Чернігові, а отже набула і право спільної сумісної власності на земельну ділянку, на якій розташований незавершений будівництвом будинок, а тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на відповідну частину земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 підлягають задоволенню із урахуванням проведеної у справі судової експертизи на підставі ухвали суду від 25 грудня 2015 року, оскільки таке право позивача не визнається відповідачем.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11 серпня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2016 року змінено. Здійснено поділ незавершеного будівництвом будинку № 30 «а» по вулиці С. Єфремова в місті Чернігові та присадибної земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою, згідно з варіантом № 1 висновку судового експерта фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 № 04-16 від 01 серпня 2016 року, у наступний спосіб:

- виділено ОСОБА_3 частину коридору «1-2» площею 6,5 кв. м, вартістю 84 884 грн, кімнату «1-3» площею 26,0 кв. м, вартістю 339 534 грн, кухню «1-4» площею 18,0 кв. м, вартістю 235 062 грн, санвузол «1-5» площею 7,1 кв. м, вартістю 92 719 грн, частину гаражу «1-І» площею 46,8 кв. м, вартістю 402 604 грн - у будинку, загальна площа яких становить 104,4 кв. м, а також погріб «а-1», вартістю 62 814 грн, ґанок «а2-1», вартістю 37 688 грн, а всього на суму 1 255 305 грн, що становить 1/2 частину вказаних нерухомих речей;

- виділено ОСОБА_4 тамбур «1-1» площею 4,8 кв. м, вартістю 62 683 грн, частину коридору «1-2» площею 4,8 кв. м, вартістю 62 683 грн, коридор «1-6» площею 12,6 кв. м, вартістю 164 544 грн, кімнату «1-7» площею 11,7 кв. м, вартістю 152 790 грн, шафу «1-8» площею 1,8 кв. м, вартістю 23 506 грн, кімнату «1-9» площею 11,9 кв. м, вартістю 155 402 грн, шафу «1-10» площею 1,5 кв. м, вартістю 19 589 грн, кімнату «1-11» площею 11,1 кв. м, вартістю 144 955 грн, шафу «1-12» площею 2,0 кв. м, вартістю 26 118 грн, санвузол «1-13» площею 6,8 кв. м, вартістю 88 801 грн, частину гаражу «1-І» площею 37,9 кв. м, вартістю 326 041 грн - у будинку, загальна площа яких становить 106,9 кв. м, а також ганок «а1-1», вартістю 17 588 грн, вбиральню «Б-1», вартістю 12563 грн 00 коп., а всього на суму 1 257 263 грн, що становить 1/2 частину вказаних нерухомих речей;

- зобов'язано ОСОБА_3 встановити перегородки між приміщеннями «1?1» та «1-2» і в приміщенні «1-2» на відстані 1,8 м від існуючої нині перегородки між приміщеннями «1-1» та «1-2», влаштувати дверний проріз в приміщенні «1-4» для входу до виділеної їй частини будинку і встановити перегородку в приміщенні гаражу «1-І» на відстані 6,65 м від зовнішньої фасадної стіни;

- зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати перегородку між приміщеннями «1?1» та «1-2» і перебудувати сходи на другий поверх;

- зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення кожної відокремленої частини будинку згідно з діючими нормами і правилами та технічними умовами експлуатуючих організацій;

- виділено у власність ОСОБА_3 41/100 частину присадибної земельної ділянки, площею 408,5 кв. м, у межах: від точки А до точки П, до точки Р, до точки Б - земельна ділянка під будинком, від точки Б до точки В - 0,99 м, від точки В до точки Г - 36,21 м, від точки Г до точки Д - 10,46 м, від точки Д до точки Е - 25,55 м, від точки Е до точки Ж - 7,43 м, від точки Ж до точки З - 5,39 м, від точки З до точки А - 2,12 м, від точки И до точки І, до точки Ї, до точки X, до точки Ф, до точки У - земельна ділянка під будинком, в тому числі під житловим будинком - 85,0 кв. м, під прибудинковою територією - 323,5 кв. м, а всього 408,5 кв. м;

- виділено у власність ОСОБА_4 41/100 частину присадибної земельної ділянки, площею 408,5 кв. м, у межах: від точки Л до точки К- 11,4 м, від точки К до точки Ї - 6,83 м і 2,5м, від точки Ї до точки Т, до точки С, до точки Р, до точки Б -лінія розподілу будинку, від точки Б до точки В - 0,99 м, від точки В до точки Л - 13,79 м, від точки Н до точки З -2,11 м, від точки З до точки Ж - 5,39 м, від точки Ж до точки Е - 7,43 м, від точки Е до точки Д - 25,55 м, від точки Д до точки М - 9,54 м, від точки М до точки Н - 31,06 м, в тому числі під житловим будинком - 69,0 кв. м, під господарською будівлею - 2,0 кв. м, під прибудинковою територією - 337,0 кв. м, а всього 408,5 кв.;

- частину присадибної земельної ділянки, що становить 18/100 від всього її розміру, яка розташована в межах: від точки О до точки Н - 18,94 м, від точки Н до точки А - 2,11 м і 2,12м, від точки А до точки П, точки Р, точки С, точки Т, точки И - земельна ділянка під будинком, від точки А до точки И, точки У, точки Ф, точки X, точки Ї - лінія по стіні будинку, від точки Ї до точки К - 2,5 м і 6,83 м, від точки К до точки О - 8,6 м, у тому числі під житловим будинком - 67,0 кв. м., під прибудинковою територією - 116,0 кв. м, а всього - 183,0 кв. м., а також вигрібну яму, яка знаходиться на цій ділянці, залишено у спільній частковій (у рівних частках) власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції нерівномірно розподілено між сторонами обов'язки по переобладнанню спірного будинку, а також зобов'язано виконати деякі переобладнання обидві сторони, що може призвести до виникнення нових суперечок. З метою рівномірного розподілу вказаних обов'язків апеляційний суд дійшов висновку про зобов'язання кожної сторони виконати конкретні переобладнання у будинку, виходячи з того, яку саме частину будинку виділено кожній стороні. Виходячи з дійсної вартості спірного будинку, надвірних будівель і споруд, ОСОБА_4 має компенсувати ОСОБА_3 979,00 грн вартості отриманої у власності частки будинку і надвірних будівель та споруд.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправомірно поділено спірну земельну ділянку, площею 0,10 га, та визнано на неї право власності за позивачем у розмірі ? частини, оскільки ця земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача, належить йому на підставі договору дарування. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. Право приватної власності є непорушним, а поділ земельної ділянки, яка є особистою власністю відповідача, порушує права власності останнього. Окрім того, відповідач посилається на те, що положення статті 377 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 лютого 2018 року вказану касаційну скаргу передано судді-доповідачу Верховного Суду.

22 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у даній справі.

21 березня 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_3 було скеровано заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4 У поданих запереченнях позивач посилається на те, що при будівництві спільного будинку земельна ділянка в силу положень статей 377 та 381 ЦК України втрачає статус самостійного об'єкта. Відповідач, погоджуючись на будівництво спільного із позивачем будинку у період шлюбу, розумів наслідки такого будівництва, тобто самим фактом початку спільного будівництва відповідач самостійно надав згоду на перехід права власності на частину земельної ділянки, і від цього часу така земельна ділянка не є самостійним об'єктом прав.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна призначено до судового розгляду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що сторони спору перебували у шлюбі з 01 жовтня 1994 року, від якого мають двох дітей: повнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюбні стосунки сторонами припинено з грудня 2009 року, у зв'язку з чим їхній шлюб розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2012 року у справі № 2506/7408/2012, яке набрало законної сили 13 грудня 2012 року (а. с. 16 т. 1).

Після розірвання шлюбу діти стали проживати з ОСОБА_3, що не заперечувалося сторонами спору.

22 грудня 2001 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,10 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку. Нинішня адреса цієї ділянки - АДРЕСА_1. Вказані обставини підтверджено копією договору дарування, який посвідчено державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори від 22 грудня 2001 року за реєстровим № 1-4224, та витягами з рішення Чернігівської міської ради (дев'ятої сесії п'ятого скликання від 01 листопада 2006 року) і її виконкому (від 09 лютого 2004 року № 41 та від 27 лютого 2006 року № 49) (а. с. 172, 28, 26, 27 т. 1).

На підставі вказаного договору дарування виконкомом Чернігівської міської ради 25 грудня 2001 видано ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку (а. с. 25 т. 1).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2012 року по справі № 2506/9827/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_1 визнано в рівних частках спільною сумісною власністю обох сторін (а. с. 17-18 т. 1).

У висновку судової будівельно-технічної експертизи № 04-16 від 01 серпня 2016 року, який виготовлено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (а. с. 89-126 т. 1), зазначено, що будинок АДРЕСА_1 має 100 % будівельної готовності, що розмір присадибної земельної ділянки становить 0,10 га і запропоновано два варіанти поділу спірної садиби.

У виконаному на вимогу апеляційного суду фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 доповненні та роз'ясненні складеного нею висновку № 04?16 від 01 серпня 2016 року, які датовано 10 січня 2017 року (а. с. 2-22 т. 2), зазначається, що дійсна вартість всієї садиби становить 2 512 568 грн, у тому числі будинку з прибудовами та надвірними спорудами - 2 381 915 грн. При поділі спірної садиби за варіантом № 1 висновку № 04-16 від 01 серпня 2016 року одній стороні буде виділено у натурі частину будинку й надвірних споруд, дійсна вартість якої становитиме 1 256 284 грн, а іншій стороні - їх частину вартістю 1 255 305 грн, тобто з різницею у 979 грн, та що кожній стороні буде виділено по 408,5 кв. м присадибної земельної ділянки, а частину цієї ділянки площею 183 кв. м буде залишено у спільній власності обох сторін.

Рішенням виконкому Деснянської районної у м. Чернігові ради від 10 жовтня 2016 року визнано технічно можливим поділ спірного будинку відповідно до обох варіантів, запропонованих у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 04-16 від 01 серпня 2016 року, який виготовлено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (а.с. 151 т. 1).

За змістом повідомлень Чернігівських електричних мереж ПАТ «Чернігівобленерго» від 18 жовтня 2016 року № 13А/10303, КП «Чернігівводоканал» № 04-073/2302 від 05 жовтня 2016 року і ПАТ «Чернігівгаз» № Ст.01-4ЛВ-4636 від 02 листопада 2016 року наявна технічна можливість розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення виділених сторонам частин будинку відповідно до чинних норм, правил і технічних умов цих організацій (а. с. 147, 148, 185 т. 1).

Судами також було встановлено, що ОСОБА_4, його мати ОСОБА_8, і ОСОБА_3 страждають на хронічні захворювання, син сторін ОСОБА_7 також перебуває на диспансерному обліку у лікаря-кардіолога, що підтверджено відповідними медичними документами (а. с. 194-197, 198, 205-206, 207-220 т. 1).

Якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного із подружжя знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК Українидо особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК Українипередбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК Українивизначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об'єкти.

Крім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого в незмінній частині погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2012 року у справі № 2506/9827/2012 набула право спільної сумісної власності в рівних частинах з ОСОБА_4 на незавершений будівництвом спірний будинок, а тому, із урахуванням положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, набула і право спільної сумісної власності на земельну ділянку, на якій розташований незавершений будівництвом будинок.

Підстави набуття матір'ю відповідача земельної ділянки 0,10 га, яку в подальшому було подаровано відповідачу та на якій у період перебування сторін спору у шлюбі було збудовано будинок, на правильність вирішення даного спору не впливають.

Рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині визначення згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 04-16 від 01 серпня 2016 року порядку поділу будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, відповідачем фактично не оскаржуються.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в незміненій частині та рішенням апеляційного суду, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку щодо визнання права власності за позивачем на ? частину земельної ділянки, площею 0,10 га, на якій розташований незавершений будівництвом будинок готовністю 100 %, який було збудовано у період перебування сторін спору у шлюбі та який є спільною сумісною власністю колишнього подружжя.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2016 року у незміненій на результатами апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк