Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/5298/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/2203/18 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_4, про звільнення майна з під арешту,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_4, про звільнення майна з під арешту, посилаючись на те, що 28.09.2017 року він звернувся до Вільнянського ВДВС Головного ТУЮ у Запорізькій області з заявою про зняття арешту з усього майна що йому належить.

На його заяву отримав відповідь, що згідно перевірки бази даних ВП/ВД (спец розділ) та АСВП встановлено, що на виконанні у Вільнянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1707 виданого 14.10.2003 року Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття.

27.06.2013 року постановою державного виконавця Вільнянського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області на підставі п.6 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження завершене.

Окремо зазначено, що в архіві документи, відповідно до п.9,9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, знищені, у звязку з закінченням терміну зберігання.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд звільнити з під арешту майно, яке йому належить, а саме: житловий будинок № 28 по вул. Миколи Сироти (30 років ВЛКСМ) м. Вільнянськ, Запорізької області та 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував встановлених обставин, а саме те, що спірне майно отримано ним у спадщину. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що на виконанні у Вільнянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1707, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття.

27.06.2013 року постановою державного виконавця Вільнянського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області на підставі п.6 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження завершене. Окремо зазначено, що в архіві документи, відповідно до п.9,9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, знищені, у звязку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до витягу з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, ОСОБА_3 з 13.04.2005 року є власником житлового будинку №28 по вул. Миколи Сироти (30 років ВЛКСМ) м. Вільнянськ, Запорізької області, на який накладено арешт на підставі постанови АМ №672319, від 11.04.2005 року ВДВС Вільнянського РУЮ.

Крім того, ОСОБА_3 з 08.10.2013 року є власником 1/3 квартири АДРЕСА_2, відомості, щодо обтяження вказаного майна відсутні.

Відмовляючи в задоволені позову суд виходив з того, що з наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог доказів не вбачається в рамках якого виконавчого провадження державним виконавцем 11.04.2005 року накладався арешт та заборона відчуження на нерухоме майно житловий будинок №28 по вул. Миколи Сироти (30 років ВЛКСМ) м. Вільнянськ, Запорізької області боржника ОСОБА_3

Відомостей, щодо накладення будь-якого обтяження на 1/3 квартири АДРЕСА_2 також не міститься.

Іншої інформації, яка б вказувала на накладення арешту на 1/3 квартири АДРЕСА_2, позивачем суду надано не було.

Виходячи з наведеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для звільнення з-під арешту нерухомого майна, оскільки, позивачем до суду не надано належних доказів в його обґрунтування, а з наданих матеріалів не можливо встановити на підставі чого було накладено арешт на житловий будинок №28 по вул. Миколи Сироти (30 років ВЛКСМ) м. Вільнянськ, Запорізької області та на 1/3 квартири АДРЕСА_2.

Крім того, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то позов ОСОБА_3 про звільнення майна з під арешту повинен розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є боржником у виконавчому провадженні, оскільки постановою державного виконавця від 27.06.2013 року виконавче провадження з примусового виконання закінчено є безпідставними з наступних підстав.

У порядку ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У силу ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

З наведеного вбачається, що майно звільняється з-під арешту: за постановою державного виконавця при завершенні виконавчого провадження; за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту; за рішенням суду у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, а також в порядку оскарження дій/бездіяльності державного виконавця.

Позивач не зазначає у позові право власності на яке саме майно порушено відповідачем та за змістом позовної вбачається, що фактично оспорюються дії державного виконавця, а відтак зазначені доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду.

Відсутні в апеляційній скарзі і доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді позивач не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, твердження про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 11 червня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: