АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Харків

Справа № 640/10807/18 (2-з/640/137/18)

Провадження № 22-ц/790/4717/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Орлова Олена Михайлівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 22 червня 2018 року, постановлену суддею Зуб Г.А.,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Орлова Олена Михайлівна про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх недійсності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсними правочини: договір дарування від 24.12.2013, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Орловою О.М. та договір дарування від 24.12.2012, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо житлового будинку літ. «А-2» з підвалом літ «Ап», балконом літ. «а1», ганком літ. «а» та щодо гаража літ. «Б», розташованих за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Орловою О.М. за №1633, а також просила застосувати наслідки недійсності правочинів, зокрема, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями, розташованих за вказаною адресою.

Також, позивачем до суду була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок літ. «А-2» з підвалом літ «Ап», балконом літ. «а1», ганком літ. «а», гараж літ. «Б», та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Заява мотивована тим, що вказане нерухоме майно набуте нею з чоловіком, що є дарувальником за вказаними договорами, під час шлюбу та є об'єктом спільної сумісної власності та згоду на відчуження якого вона не надавала. У зв'язку із появою обґрунтованої підозри про свідоме вчинення обдарованим ОСОБА_3 дій, спрямованих на заволодіння зазначеним нерухомим майном шляхом обману та зловживання довірою батька ОСОБА_2 з метою відчуження його третім особам чи отримання кредиту під його заставу і було подано зазначений позов, оскільки іншого житла сім'я не має.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 22 червня 2018 року клопотання позивача ОСОБА_1 задоволено частково.

Накладено заборону відчуження на житловий будинок літ. «А-2» з підвалом літ. «Ап» та балконом літ. «а1», ганком літ. «а», гаражем літ. «Б», та на земельну ділянку, на якій вони розташовані, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, до вирішення спору по суті.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що оскільки предметом розгляду зазначеної справи є визнання договорів дарування спірного житлового будинку разом з прибудовами та земельної ділянки недійсними, то вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на вказане нерухоме майно, є співмірними із заявленими позовними вимогами, адже вбачається імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом заяви позивача. В частині заяви про накладення арешту суд вважав за доцільне відмовити у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів, що вказане нерухоме майно на даний час належить відповідачу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у повному обсязі у зв'язку з необґрунтованістю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права, є незаконною та необґрунтованою.

В скарзі посилається на те, що доводи позивача у заяві є надуманими, такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними доказами, тому постановлення оскаржуваної ухвали порушує право позивача на розпорядження своїм майном.

Звертає увагу на наявність судового рішення, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з надвірними побудовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.78).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником зазначеного будинку наразі є ОСОБА_3 (а.с.79).

Судовими рішеннями, ухваленими у цивільній справі №640/6698/17 встановлено, що до укладення спірних договорів дарування власником житлового будинку з надвірними будівлями був ОСОБА_2 (а.с.66-75).

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов"язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Оскільки предметом розгляду справи є визнання договору дарування житлового будинку недійсним, тобто ставиться під сумнів законність набуття права власності на спірний житловий будинок ОСОБА_3, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність можливості відчуження спірного майна за час розгляду справи, що утруднить в подальшому виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про обмеження права відповідача розпоряджатись спірним майном, не спростовують висновків суду, а навпаки свідчать про намір його відчуження, що підтверджує правильність висновків суду про вжиття заходів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а заборона відчуження майна жодним чином не впливає на право ОСОБА_3 вільно користуватись майном.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 22 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 13 вересня 2018 року