РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінн ицької області

в складі: головуючої судді Сенько Л.Ю.

за участі секретаря Даніловської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області та Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 2,00 га, що знаходиться на території Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області із земель резервного фонду. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона проживаючи на території Рівської сільської ради Жмеринського району з 13.01.1988 року по 17.11.1992 року працювала завідуючою дитячим садком колгоспу «Маяк» с.Рів Жмеринського району с.Рів Жмеринського району Вінницької області та з 19.01.1988 року її прийнято у члени зазначеного колгоспу.17.11.1992 року колгосп «Маяк» с.Рів Жмеринського району реорганізоване в КСП «Маяк» с.Рів Жмеринського району Вінницької області. З січня 1993 року по листопад 1998 року вона сезонно працювала різноробочою КСП «Маяк» с.Рів Жмеринського району. Зазначене підтверджується архівним витягом та архівними довідками виданими архівними відділом Жмеринської РДА. Згідно рішення Рівської сільської ради колективному сільськогосподарському підприємству «Маяк» с.Рів Жмеринського району Вінницької області передано землю та видано Акт на право колективної власності на землю. Однак, під час розпаювання землі вона не була включена в списки осіб, які мали право на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай). Її право на земельну частку (пай) підтверджується також видачею їй майнового паю КСП «Маяк» с.Рів Жмеринського району Вінницької області. На звернення позивача до Рівської сільської ради Вінницької області щодо виділення паю, їй було відмовлено у цьому та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку пай.

Ухвалою суду від 18.12.2017 року по даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

03.05.2018 року закрито підготовче провадженя та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, в наданій до суду заяві просила провести судове засідання без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала.

В судове засідання представник відповідача Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, який належним повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, не з'явився. Причини неявки не повідомив. Відзиву не надано.

Представник відповідача - Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Садовнік А. в судове засідання не з'явилася, надавши заяву в якій зазначив, що позов визнає. Просила розгляд даної справи провести без представників сільської ради.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає до уваги заяви сільського голови Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, про визнання позову ОСОБА_1 оскільки вона суперечить закону.

Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч.3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно довідки архівного відділу Жмеринської РДА №01-15-296 від 11.09.2017 року, на підставі протоколу №1 правління колгоспу «Маяк» с.Рів Жмеринського району від 19.01.1988 року, вирішено рекомендувати загальним зборам прийняти в чл. (так в протоколі) колгоспу ОСОБА_1 (так в протоколі) і надати роботу зав.дитсадком с.Межирів з 13.01.88 р. (а.с.7).

Відповідно довідки архівного відділу Жмеринської РДА №01-15-298 від 11.09.2017 року, колгосп «Маяк» с.Рів Жмеринського району неодноразово реорганізовувався та відповідно до ухвали господарського суду Вінницької області визнано банкрутом, а з 12.03.2010 року ДП»Маяк» ТОВ»Кристал» с.Рів ухвалою господарського суду як юридичну особу ліквідовано (а.с.8).

Згідно архівної довідки від 12.09.17 №447 в документах по колгоспу «Маяк», КСП «Маяк» с.Рів Жмеринського району в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1988-1993 роки значиться ОСОБА_1 завідуюча дитсадком, де вказано, що відпрацьовані людино-дні (а.с.9).

За архівною довідкою від №17.08.17 №420 в документах по КСП «Маяк» с.Рів Жмеринського району в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1993-1998 роки значиться ОСОБА_1-різноробоча, вказано людино-дні і заробітна плата (а.с.10).

Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.9 ст.5 Земельного кодексу України (прийнятого Верховною Радою УРСР 18.12.1990 року) встановлювався порядок обчислення середньої земельної частки (паю), коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), порядок набуття у власність визначався Земельним кодексом України, у якому вказано, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно із ст.6 ЗК України в редакції від 13.03.1992 року при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи,організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» районні державні адміністрації в межах своїх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, в п.1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена Постановою КМУ від 12.10.95 р. №801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам., сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Зазначеним Указом Президента визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22,23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:

- перебування в членах КСП на час паювання;

- включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю;

- одержання КСП цього акта.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Отже, матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_1 з січня 1988 року працювала, отримувала заробітну плату та була прийнята в члени колгоспу с.Рів Жмеринського району Вінницької області, в листопаді 1992 року реорганізованого КСП «Маяк» с.Рів, що підтверджується архівним витягом №01-15-296 від 11.09.2017 року та архівною довідкою №01-15-296 від 11.09.2017 року. Позивачем ОСОБА_1 не обґрунтовано чим саме визначений розмір земельної ділянки на яку вона просить визнати за собою право.

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто, за змістом зазначеної норми право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства.

Так як позивачка ОСОБА_1 не надала жодних доказів про час видачі КСП «Маяк» с.Рів державного акту на право колективної власності на землю, перевірити чи була на цей час позивачка членом зазначеного КСП судом не представилося можливим і з цих підстав позов суд вважає необґрунтований та не доведений і такий, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,81,206,247,259,263,264,265 ЦПК України, 5,6,23 ЗК України, п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст.1,2,5,9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області та Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя