РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар Прокопчук Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (надалі відповідач), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить визнати автомобіль марки «VOLKSWAGEN T4 (Transporter)», обєм двигуна 1,9 TDA, білого кольору, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 обєктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя (вартість транспортного засобу) у розмірі 64 502 грн. 50 коп.

Позовну заяву мотивує тим, що з 21 січня 2006 року вона уклала з відповідачем шлюб, який розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року у справі №569/4623/16-ц. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Під час перебування в шлюбі вони придбали спільне майно, а саме транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN Т4 (Transporter)», об'єм двигуна 1,9 TDA, білого кольору, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2. Вказаний транспортний засіб перебуває у їхній спільній сумісній власності, проте відповідач особисто його використовує і він зареєстрований на його ім'я. Кошти на придбання автомобіля були використані із сімейного бюджету. Так як, спірний транспортний засіб, є неподільною річчю, вона бажає одержати від відповідача як іншого співвласника грошову компенсацію вартості, належної їй частки в спільному майні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Окрім того вказала, що спірний транспортний засіб був придбаний сторонами за кошти, які були подаровані їм на весілля, і в 2013 році вказаний транспортний засіб було переобладнано, на що були також витрачені кошти з сімейного бюджету.

Представник відповідача ОСОБА_2 щодо задоволення позову заперечила та вказала, що не зважаючи на те, що спірний транспортний засіб був придбаний у період перебування сторін у шлюбі, він був придбаний за кошти, отримані відповідачем в борг у його матері, про що позивачу було відомо. Кошти згодом були повернуті шляхом передання вказаного автомобіля матері відповідача.

Представниками сторін були заявлені клопотання про витребування доказів та допит свідка, які судом задоволені.

Свідок ОСОБА_5, яка є матір'ю відповідача, в судовому засіданні показала, що з моменту одруження і приблизно до 2009-2010 року сторони проживали в бувшої свахи. Син спочатку навчався і працював, а потім тільки працював в ковбасному цесі. Позивач до народження першої дитини нетривалий час працювала, а потім перебувала у відпустці по догляду за дітьми. З моменту народження дітей сторін вона їм надавала матеріальну допомогу. Зокрема, після народження другої дитини, відповідач вирішив купити автомобіль і вона йому позичила для цього 5 000 дол. США. Це були її заощадження. Договір позики вона уклала тільки з сином, так як невістці не довіряла. Кошти син позичив у 2012 році і мав повернути 2016 році, однак кошти не повернув, відтак вона забрала спірний автомобіль і має намір використовувати його в підприємницькій діяльності.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 21 січня 2006 року сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року в справі №569/4623/16. Рішення суду набрало законної сили 05 вересня 2016 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей.

Під час перебування у шлюбі 21 березня 2012 року за відповідачем було зареєстровано транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN Т4 (Transporter)», об'єм двигуна 1,9 TDA, білого кольору, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України якщо дружина та чоловіка не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у частині першій статті 70 СК України.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, що міститься у постанові від 01 липня 2015 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-612цс15, для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судом встановлено, що спірний транспортний засіб був набутий за спільні кошти позивача та відповідача.

Враховуючи те, що транспортний засіб, який є предметом позову, набутий сторонами під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, при цьому поділ майна за взаємною згодою ними не здійснено, а жодних доказів протилежного відповідач суду не надав, суд приходить до висновку, що це майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Окрім того, відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Спірне майно, а саме: автомобіль марки «VOLKSWAGEN Т4 (Transporter)», об'єм двигуна 1,9 TDA, білого кольору, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, виключає можливість його реального поділу між сторонами, грошова компенсація вартості вказаного автомобіля ніким із сторін на депозитний рахунок суду не вносилася, тому зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін.

Доводи представника відповідача про те, що позов до задоволення не підлягає, так як спірний транспортний засіб був придбаний за кошти, отримані відповідачем в борг у його матері, доказом чого є розписка від 20 березня 2012 року та показання свідка ОСОБА_5, на увагу не заслуговують, оскільки належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відтак спірний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у розмірі 645,02 грн.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки «VOLKSWAGEN T4 (Transporter)», обєм двигуна 1,9 TDA, білого кольору, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснити поділ автомобіля марки «VOLKSWAGEN T4 (Transporter)», обєм двигуна 1,9 TDA, білого кольору, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом визнання за кожним з них по 1/2 ідеальній частці з припиненням права спільної сумісної власності на цей автомобіль.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 645 (шістсот сорок п'ять) гривень 02 копійки.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3.

Відповідач ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_4.

Повне судове рішення складено 11 червня 2018 року.

Суддя О.О. Першко