Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 419/1544/16-ц
Провадження № 22ц/782/272/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області колегія суддів цивільної палати у складі:

головуючого судді - Луганської В.М.,

суддів Коновалової Н.В., Кострицького В.В.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.

учасники справи

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Військово-Цивільна адміністрація сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоайдарського районого суду Луганської області від 11 січня 2018 року ухваленого в складі судді Іванової О.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Військово-Цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що згідно наказу № 20 від 30.10.2015 року позивача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин та зазначив,що наказ про звільнення отримав 17.11.2015 року. Із звільненням позивач не погоджується, у позовній заяві вказав, що с. Трьохізбенка знаходиться в зоні проведення АТО в якому було утворено військово-цивільну адміністрацію, де позивач і працював. З настанням холодів у приміщенні адміністрації стало холодно, ніякого обігріву не було, він був змушений з ранку до вечора знаходитись у холодному приміщенні. 19 жовтня 2015 року він захворів та в той же день викликав медичного робітника сільської амбулаторії медсестру ОСОБА_3, про що повідомив ОСОБА_4 26 жовтня 2015 року позивач вийшов на роботу, але не зміг відчинити двері свого службового приміщення та не зміг отримати документи, необхідні для роботи, які знаходяться в сейфі. Позивач дізнався, що було змінено замок та ключі від дверей його службового приміщення передали призначеному заступнику керівника військово-цивільної адміністрації ОСОБА_5, у телефонній розмові з якою позивача було повідомлено про те, що позивач у військово - цивільній адміністрації не працює. Позивач зазначив, що 27.10.2015 року він знов прийшов на роботу, до службового приміщення увійти не зміг, службові обовязки виконував у підсобному приміщенні, приймав населення, надавав юридичні консультації. Згідно з графіком роботи військово - цивільної адміністрації з 12.00 год. до 13.00 год. обідня перерва та до нього підійшла секретар керівника ОСОБА_6 та повідомила, що керівник буде проводити засідання з усіма робітниками. Він відповів, що вже обідня перерва та пішов на обід. Після обіду повернувся до ВЦА і приступив до роботи в неналежних умовах, його викликали до ОСОБА_4, де були присутні всі робітники ВЦА. примушували погодитися з обвинуваченнями на його адресу і добровільно написати заяву про звільнення за власним бажанням. У разі, якщо він не погодиться, його буде звільнено за службові порушення, з яким позивач не погодився. Позивач тиждень ждав вибачень, потім звернувся до правоохоронних органів з письмовою заявою в порядку ст. 214 КПК України про чисельні порушення з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 17.11.2015 р. йому надали наказ № 20 від 30.10.2015 р. про його звільнення за прогули без поважних причин.

Позивач не згоден з наказом, оскільки станом на 30.10.2015 року ОСОБА_4 не був офіційно призначений керівником Трьохізбенської військово-цивільної адміністрації, а займав посаду виконуючого обовязки заступника керівника військово-цивільної адміністрації. В штатному розписі Трьохізбенської ВЦА на 2015 рік, затвердженого керівником АТЦ при СБ України генерал-майором ОСОБА_7 та підписаного офіційним керівником ВЦА така посада, як в. о. заступника керівника ВЦА не зазначена. ОСОБА_4 не мав повноважень на його звільнення з посади та вважає, що відбулося зловживання службовим становищем. Позивач не погоджується з наказом про звільнення, оскільки підставою для звільнення слугували складені акти про відсутність позивача на робочому місці від 27.10.2015 року, від 28.10.2015 р., від 29.10.2015 року. При цьому відповідач 26.10.2015 року безпідставно та незаконно відсторонили позивача від виконання службових обовязків. Позивач просив суд визнати причину пропуску строку звернення до суду поважними, поновити на роботі на державній службі в військово-цивільній адміністрації с. Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, відшкодувати на його користь моральну шкоду за спричинені страждання незаконними протиправними діями державного органу влади.

Під час розгляду справи позивачем неодноразово уточнювалися заявлені вимоги, позивач в уточненій позовній заяві посилався на те, що за його заявою в порядку ст.214 КПК України відносно керівника військово-цивільної адміністрації ОСОБА_4 було відкрито кримінальне провадження, позивача було визнано потерпілим, однак 27.04.2016 року йому стало відомо про постанову про відмову у визнанні його потерпілим, тому він звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на роботі та просив визнати причину пропуску строку поважними та поновити строк для звернення до суду. В уточненій позовній заяві, яку позивач надав суду 25.04.2017 року, просив суд поновити його на роботі, просив суд прийняти рішення про виплату йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, за календарний рік з 28.10.2015 року по 28.10.2016 року, враховуючи, що трудова книжка позивачу не повернута, розглянути питання про виплату на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, виходячи за рамки одного року, включити цей строк в стаж роботи на державній службі, визнати дії Трьохізбенської ВЦА незаконними та протиправними, визнати позивача потерпілою особою від незаконних та протиправних дій Трьохізбенської ВЦА, стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір при подачі заяви про забезпечення доказів у розмірі 320 грн., стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 11 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до військово-цивільної адміністрації с. Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що наказ про звільнення не відповідає вимогам діючого законодавства. На день підписання наказу № 20 про звільнення позивача з посади ОСОБА_4 обіймав посаду виконуючого обовязки заступника керівника військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області, однак офіційно затвердженим штатним розписом така посада не була передбачена. ОСОБА_4 офіційно виконував обовязки за вищевказаною посадою у період з 28.05.2015 року по 10.11.2015 року, а дата звільнення позивача 30.10.2015 року. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» право звільнення з посади або право найму робітників ВЦА надано виключно керівнику ВЦА, ні заступники керівника, ні виконуючи обовязки заступника керівника не мають права звільніти з роботи. В апеляційній скарзі позивач вказує, що в додатку № 1 від 07.07.2015 року, на який посилається суд, йдеться про розподіл обовязків керівництва військово цивільної адміністрації в якому мова йде про офіційно призначеного заступника керівника ВЦА. ОСОБА_4 офіційно був призначений на посаду лише 10.11.2015 року, тобто у період з 28.05.2015 року по 10.11.2015 року ОСОБА_4 займав посаду не передбачену штатним розписом, незаконно та безпідставно підписав наказ про звільнення позивача. Після звільнення ОСОБА_8 з посади керівника Трьохізбенської військово - цивільної адміністрації з 21.09.2015 року підполковник ОСОБА_4 був залишений на посаді в якості виконуючого обовязки заступника керівника військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області до 10.11.2015 року. Твердження суду, що з моменту звільнення ОСОБА_8 з 21.09.2015 року ОСОБА_4 виконував обовязки керівника ВЦА є безпідставним. Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду ухвалено на представлених відповідачем фальшивих доказах. Суд першої інстанції проігнорував вимоги позивача, викладені в заяві про забезпечення доказів і в своїй більшості безпідставно відмовив позивачу у задоволенні його заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» керівник військово-цивільної адміністрації призначає на посади та звільняє з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військово-цивільної адміністрації, видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень. Наказом керівника військово - цивільної адміністрації ОСОБА_8 від 28.05.2015 року №1 ОСОБА_4 було призначено виконуючим обовязки заступника керівника з питань забезпечення громадського порядку та безпеки, а 10.11.2015 року наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ України за № 18 призначено на посаду заступника керівника військово-цивільної адміністрації з питань забезпечення громадського порядку та безпеки. У додатку №1, затвердженим розпорядженням керівника військово-цивільної адміністрації ОСОБА_9 від 07.07.2015 року №1 «Про розподіл обовязків між керівниками військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке» вказано, що у разі відсутності керівника військово-цивільної адміністрації його функції та повноваження виконує заступник керівника військово-цивільної адміністрації його функції та повноваження виконує заступник керівника військово-цивільної адміністрації з питань забезпечення громадського порядку та безпеки. Відповідно до наказу голови обласної державної адміністрації ОСОБА_10 від 21.09.2015 року ОСОБА_8 було звільнено з посади керівника військов о- цивільної адміністрації і ОСОБА_4 виконував обвязки керівника військово - цивільної адміністрації. Вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

Представник відповідачавійськово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області в судовому засіданні 16.05.2018 року апеляційну скаргу позивача не визнав, вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. В судове засідання 06.06.2018 року представник відповідача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві не неї.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: відповідно до наказу керівника військово цивільної адміністрації ОСОБА_8 від 17.07.2015 р. № 4-к ОСОБА_2 був призначений на посаду спеціаліста-юриста, відповідно до штатного розкладу з 17 липня 2015 року. Відповідно Додатку № 1, затвердженого розпорядженням керівника військово цивільної адміністрації ОСОБА_9 від 07.07.2015 р. за № 1 «Про розподіл обов'язків між керівниками ВЦА сіл Трьохізбенка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке» у разі відсутності керівника ВЦА його функції та повноваження виконує заступник керівника ВЦА з питань забезпечення громадського порядку і безпеки. З метою виконання завдань в інтересах держави та її безпеки, наказом керівника військово цивільної адміністрації ОСОБА_8 від 28.05.2015 року за № 1, ОСОБА_4 було призначено виконуючим обов'язки заступника керівника з питань забезпечення громадського порядку та безпеки. Розпорядженням №616-к голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації ОСОБА_10 від 21.09.2015 р. ОСОБА_8 звільнено з посади керівника військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області з 21 вересня 2015 року за згодою сторін. Відповідно Додатку № 1 затвердженого розпорядженням керівника військово цивільної адміністрації від 07.07.2015 р. № 1, з моменту звільнення ОСОБА_8 (з 21.09.2015р.) ОСОБА_4 виконує обов'язки керівника військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке. 27.10.2015 року спеціалістом-діловодом військовоцивільної адміністрації ОСОБА_11, особою, яка відповідає за облік робочого часу, доповідною запискою було повідомлено, що 27.10.2015 р. спеціаліст-юрист ОСОБА_2 о 8.00 год. не з'явився на робочому місці за адресою: Луганська обл., Новоайдарський р-н, с. Трьохізбенка, вул. Булавіна буд. № 3, при цьому ніяких поважних причин, які б засвідчували поважну причину відсутності на робочому місті не надав.

Розпорядженням виконуючого обов'язки керівника військово цивільної адміністрації від 27.10.2015 року № 6/2 було призначено комісію для з'ясування причин відсутності ОСОБА_2 на робочому місці. 27.10.2015 року, 28.10.2015 року, 29.10.2015 року відповідною комісією складено акти за №1, за №2, за № 3 про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 Факт відсутності ОСОБА_2 на роботі зафіксовано в табелі обліку використання робочого часу. Позивач ніяких підтверджень своєї поважної (вимушеної) причини відсутності на робочому місці 27, 28, 29 жовтня 2015 року не надав. 30.10.2015 р. наказом №20 виконуючого обов'язки керівника ВЦА ОСОБА_4 відповідно до п. 4 ст. 36 та п. 4. ст. 40 «Кодексу законів про працю України» ОСОБА_2 було звільнено з посади спеціаліста-юриста військово-цивільної адміністрації за прогули без поважних причин. 17.11.2015 р. ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом про його звільнення та надано копію наказу. Відповідно до журналу обліку трудових книжок ВЦА с. Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області запис щодо отримання від позивача при прийомі на роботу трудової книжки відсутній. Натомість, міститься запис від 17.07.2015 року про те, що трудової книжки ОСОБА_2 при прийомі на роботу не надано.

Позивач з позовом до суду звернувся 06.05.2016 року, з порушенням встановленого законом строку звернення до суду. Наведені позивачем причини пропуску строку суд першої інстанції вважав не поважними, звернення позивача до правоохоронних органів з заявою в порядку ст.214 КПК України не перешкоджало зверненню до суду з відповідним позовом. Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача було проведено відповідно до вимог закону.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» (в редакції на час звільнення позивача) військово-цивільні адміністрації населених пунктів- це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних рад, міських рад та/або виконавчих органів відповідних рад та інші повноваження, визначені цим законом.

В судовому засіданні встановлено, що наказом керівника військово - цивільної адміністрації Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області ОСОБА_8 від 17.05.2015 року №4-к ОСОБА_2 призначено на посаду спеціаліста-юриста з окладом згідно штатного розпису з 17 липня 2015 року. (а.с.43 т.с.1).

Наказом в.о. керівника військово- цивільної адміністрації Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області ОСОБА_4 від 30.10.2015 року №20 ОСОБА_2 звільнено з 30.10.2015 року за прогули без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.58 т.с.1).

Згідно вказаного наказу підставою видання наказу про звільнення слугували акти про відсутність на робочому місці від 27.10.2015 року, від 28.10.2015 року, 29.10.2015 року.

З наказом про звільнення позивача було ознайомлено 17.11.2015 року, що підтверджується підписом позивача на наказі про звільнення та не оспорюється сторонами.

Згідно актів про відсутність на робочому місці, які складені уповноваженою комісією, ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці 27.10.2015 року з 9 год 00 хв. до 17 год. 35 хв., 28.10.2015 року з 9 год.00 хв. до 17 год. 40 хв., 29.10.2015 року з 9 год.00 хв. до 17 год. 40 хв. (а.с.52-57 т.с.1).

Свою відсутність на робочому місці у період з 28.10.2015 року по 29.10.2015 року не заперечує позивач. Причиною відсутності у вказані дні на роботі, в судовому засіданні позивач назвав, що він образився на керівництво.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що 26.10.2015 року після хвороби він вийшов на роботу, однак не зміг потрапити до свого службового приміщення, не зміг відчинити двері, оскільки змінили замок. 27.10.2017 року він виходив на роботу, до свого службового приміщення не зміг потрапити, працював у технічному приміщенні, після обідньої перерви його було запрошено на нараду, де було запропоновано в принизливій формі погодитися з обвинуваченнями, такими діями він не був згоден і залишив нараду і після чого на роботу не виходив.

Згідно довідки військово-цивільної адміністрації від 13.09.2016 року у військово-цивільній адміністрації 27.10.2015 року нарада з особовим складом не проводилася (а.с.109 т.с.2).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що 26.10 2015 року відповідач не допустив його до виконання трудових обовязків. Пояснення позивача про те, що він 27.10.2015 року виходив на роботу спростовуються актом про відсутність на робочому місці від 27.10.2015 року та поясненнями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, які були опитані судом першої інстанції за клопотанням позивача.

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивач, без поважних причин не зявився на роботу для виконання трудових обовязків 27, 28, 29 жовтня 2015 року, чим скоїв прогул і відповідачем обґрунтовано застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Позивачем не надано суду поважних причин невиходу на роботу 27, 28, 29 жовтня 2015 року.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 обіймаючи посаду виконуючого обовязки заступника керівника військово-цивільної адміністрації не мав повноважень на підписання наказу про звільнення позивача, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що наказом керівника військово цивільної адміністрації ОСОБА_8 від 28.05.2015 року за № 1, ОСОБА_4 було призначено виконуючим обов'язки заступника керівника з питань забезпечення громадського порядку та безпеки.

Відповідно Додатку № 1 затвердженого розпорядженням керівника військово цивільної адміністрації від 07.07.2015 року №1 про функціональні обовязки керівника військово-цивільної адміністрації, заступника керівника військово-цивільної адміністрації з питань забезпечення порядку і безпеки, уразі відсутності керівника військо-цивільної адміністрації його функції та повноваження виконує заступник керівника військово-цивільної адміністрації з питань забезпечення громадського порядку і безпеки.

Тобто, на час відсутності керівника військово-цивільної адміністрації його повноваження виконує заступник керівника з питань забезпечення громадського порядку та безпеки.

Розпорядженням №616-к голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації ОСОБА_10 від 21.09.2015 р. ОСОБА_8 звільнено з посади керівника військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області з 21 вересня 2015 року за згодою сторін.

З 21 вересня 2015 року ОСОБА_4, який виконував обовязки заступника керівника з питань забезпечення громадського порядку та безпеки, на час відсутності керівника військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області мав право видавати накази про звільнення відповідно до функціональних обовязків керівника військово-цивільної адміністрації, заступника керівника військово-цивільної адміністрації з питань забезпечення порядку і безпеки, у разі відсутності керівника військо-цивільної адміністрації його функції та повноваження виконує заступник керівника військово-цивільної адміністрації з питань забезпечення громадського порядку і безпеки.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» (в редакції на час звільнення позивача) військово-цивільні адміністрації очолює керівник, який призначається на посаду та звільняється з посади керівником відповідної військово-цивільної адміністрації за погодженням з керівником антитерористичного центру при Службі безпеки України.

Згідно ч .3 вказаної статті керівник військово-цивільної адміністрації організовує роботу відповідної військово-цивільної адміністрації та здійснює керівництво її діяльністю, призначає на посади та звільняє з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військово-цивільної адміністрації, видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради.

Виходячи із аналізу вказаної вище статті Закону, керівник військово-цивільної адміністрації призначає на посади та звільняє з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військово-цивільної адміністрації.

Згідно штатного розпису на 2015 рік військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області (а.с.11 т.с.2) в цивільно-військовій адміністрації є посада заступника керівника військово-цивільної адміністрації з питань забезпечення громадського порядку і безпеки.

Наказом керівника військово цивільної адміністрації ОСОБА_8 від 28.05.2015 року за № 1, ОСОБА_4 було призначено виконуючим обов'язки заступника керівника з питань забезпечення громадського порядку та безпеки.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 у період з 21.09.2015 року як виконуючий обовязки заступника керівника з питань забезпечення громадського порядку та безпеки на час відсутності керівника мав право видавати накази про звільнення.

Колегія суддів судової палати не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_4 на час відсутності керівника військово-цивільної адміністрації виконував обовязки керівника військово - цивільної адміністрації, однак це не впливає на правильний висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості наказу про звільнення позивача, оскільки ОСОБА_4, як виконуючий обовязки заступника керівника з питань забезпечення громадського порядку та безпеки, на час відсутності керівника мав право видавати накази про звільнення.

Зазначення в наказі про звільнення позивача посади ОСОБА_4 - виконуючий обовязки військово-цивільної адміністрації не може слугувати підставою для скасування наказу про звільнення, оскільки, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 на час відсутності керівника військово-цивільної адміністрації мав повноваження приймати та звільняти з посад працівників адміністрації.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду прийнято на підставі фальшивих доказів наданих відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Новоайдарського ВП ГУНП в Луганській області є кримінальне провадження №0000150 за фактом фальсифікації офіційних документів з боку службових осіб, передбачене ч.1 ст.366 КК України. На час ухвалення рішення суду за вимогами позивача досудове розслідування не було закінчено.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На час ухвалення судового рішення позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували докази надані відповідачем.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обавинами у разі встановлення вироком фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Згідно ст. 201 ЦПК України (на час розгляду клопотання позивача про зупинення провадження по справі) суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Оскільки на час розгляду справи у суді першої інстанції було встановлено, що розпочато досудове розслідування за фактом вчинення посадовими особами військово-цивільної адміністрації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ця обставина не є підставою для зупинення провадження у цивільній справі. Тому в цій частині доводи апеляційної скарги не заслуговують уваги.

Колегія суддів не погоджується із доводом апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК поставив позивача в нерівні умови з відповідачем. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було подано до суду заяву про забезпечення доказів. Судом першої інстанції було задоволено заяву позивача про допит в якості свідків у судовому засіданні: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_3 Витребувано та оглянуто в судовому засіданні журнал вхідної кореспонденції, табель обліку робочого часу працівників військово-цивільної адміністрації за жовтень 2015 року, оригінал акту №1 від 27.10.2015 року, оригінал акту №2 від 28.10.2015 року, оригінал акту №3 від 29.10.2015 року, копію штатного розпису.

Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні заяви позивача про виклик для допиту у якості свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_16, про залучення до участі у справі заступника голови-виконуючого обовязки голови Луганської ОДА ОСОБА_17, про проведення технічної експертизи, про визнання позивача потерпілим від незаконних та протиправних дій відповідача.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не заявив клопотання у задоволенні, яких судом першої інстанції було відмовлено позивачу, під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції позивач не заявляв цих клопотань. Після зясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами в суді апеляційної інстанції на запитання головуючого чи можна закінчити зясування обставин та перейти до судових дебатів позивач не заперечував. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що посилання позивача на односторонність не заслуговують уваги.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач військово цивільна адміністрації зареєстрована Новоайдарському районі Луганської області, за таких підстав ця справа підсудна Новоайдарському районному суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, у районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.

Військово-цивільні адміністрації населених пунктів це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад або виконавчих органів відповідних рад та інші повноваження визначені цим законом.

Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права, що набувають прав та обовязків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Відповідно до вказаного Закону військово-цивільні адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законом «Про боротьбу з тероризмом, цим законом та іншими виданими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що позивача було прийнято на роботу до військово-цивільної адміністрації на посаду юриста-спеціаліста сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке Луганської області.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що позивач був службовою особою військово-цивільної адміністрації, тому твердження позивача, що його було прийнято на посаду державного службовця не заслуговують уваги.

З урахуванням вимог Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», розяснення Національного агенства України з питань державної служби, колегія суддів вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно морально-етичної поведінки судді Іванової О.М., оскільки до компетенції апеляційного суду не входить давати оцінку зазначеним обставинам.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів судової палати, вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», то судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 259, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Новоайдарського районого суду Луганської області від 11 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08 червня 2018 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.А.Коновалова

ОСОБА_18