Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 205/2997/15-ц

провадження № 61-9189св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_4,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Федченко В. М., від 08 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Ремеза В. А., Міхеєвої В. Ю., Свистунової О. В., від 21 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_6, про стягнення коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17 грудня 2014 року у м. Дніпропетровську ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Тойота Фортунер», реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїла зіткнення з належним ОСОБА_6 на праві власності автомобілем «Хонда Акорд», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 14 січня 2015 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль «Хонда Акорд», яким керував позивач, зазнав механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» за договором страхування № АС/5008825/0408/14 з лімітом відповідальності страховика за шкоду, спричинену майну третьої особи, у розмірі 50 000 грн.

Позивач стверджував, що відповідно до акту № 17/01-1 здачі-прийняття виконаних робіт від 28 січня 2015 року він сплатив на користь ТОВ «ДПФ «Кодас» фактичну вартість ремонту у розмірі 45 654,94 грн. Страхова виплата ПрАТ «СК «Провідна» склала 36 767 грн, а тому різниця між фактично понесеними витратами на ремонт автомобіля та сплаченою сумою страхового відшкодування становить 8 887,94 грн. Крім того позивачем були понесені витрати, які не враховані в страховій виплаті: за проведення автотоварознавчої експерти в сумі 450 грн, витрати на транспортування пошкодженого автомобіля до ТОВ «ДПФ «Кодас», та збереження автомобіля «Хонда Акорд», які сплачено позивачем у сумі 1 345 грн на користь ТОВ «ДПФ «Кодас». Також позивач просить стягнути моральну шкоду, яку він оцінив у сумі 2 000 грн

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідачів зазначені суми у солідарному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Провідна»на користь ОСОБА_3 різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою у сумі 8 887,94 грн та витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 450 грн, а всього 9 337,94 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відшкодуванню підлягають реально понесені витрати на відновлення пошкодженого автомобіля у розмірі 45 654,94 грн. Враховуючи те, що страховою компанією було виплачено позивачу 36 767,00 грн, стягненню у солідарному порядку із відповідачів підлягає сума у розмірі 8 887,94 грн, а також витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 450 грн. ПрАТ «СК «Провідна», яке не у повному обсязі виплатило страхове відшкодування, та ОСОБА_4, з вини якої спричинено шкоду позивачеві, є належними відповідачами у справі, які повинні нести солідарну цивільну відповідальність. Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, районний суд виходив із її недоведеності.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_3, ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року скасовано. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 витрати у сумі 1 345,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на відновлення автомобіля в сумі 8 887,94 грн та витрати за проведення авто-товарознавчої експертизи в сумі 450 грн, і в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що різницю між фактично понесеними позивачем витратами на ремонт пошкодженого автомобіля та отриманим страховим відшкодуванням у сумі 8 887,94 грн необхідно стягувати із винуватця ДТП, оскільки укладеним між ОСОБА_4 та страховою компанією договором страхування не встановлено солідарного обов'язку виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, а також не передбачено чинним законодавством стягнення відшкодування солідарно із страховика та винуватця ДТП. Стягуючи із ОСОБА_4 моральну шкоду, апеляційний суд виходив із того, що останній є винуватцем ДТП, а позивач довів та обґрунтував завдану моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП.

У серпні 2016 року ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів із ОСОБА_4 у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у межах 50 тис. грн, що підтверджується договором страхування, наявним у матеріалах справи, а сума завданої внаслідок ДТП шкоди визначена судом в сумі 45 654,94 грн. Судами безпідставно зроблено висновок про те, що суму невиплаченого збитку, в межах страхового ліміту, необхідно стягувати саме із ОСОБА_4, а не із страхової компанії, оскільки у разі настання страхового випадку саме страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю та майну третьої особи. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження та докази завдання моральної шкоди позивачу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 17 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Тойота Фортунер», реєстраційний номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, виїжджаючи з прилеглої території скоїла зіткнення з належним ОСОБА_6 на праві власності автомобілем «Хонда Акорд», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення автомобіль «Хонда Акорд» зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2015 року ОСОБА_4 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, на неї накладено адміністративне стягнення.

31 березня 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АС/5008825, з лімітом відповідальності страховика за шкоду, спричинену майну третьої особи, в розмірі 50 000 грн (а.с. 43).

ОСОБА_3 18 грудня 2014 року звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування, зазначивши, що страхове відшкодування слід перерахувати на його користь через систему «Приват Мані».

Страховиком був проведений огляд пошкодженого автомобіля «Хонда Акорд», реєстраційний номер НОМЕР_2, і складено відповідний акт огляду транспортного засобу від 19 грудня 2014 року, на підставі якого суб'єктом оціночної діяльності ПП «Центр судових експертиз та оцінки» був складений звіт про оцінку № 19121401 від 22 грудня 2014 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 41 649,82 грн з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до страхової компанії із заявою про здійснення доплати страхового відшкодування, посилаючись на те, що фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 45 654,94 грн, що підтверджується актом 17/01-1 здачі-прийняття виконаних робіт від 28 січня 2015 року та квитанцією про сплату коштів згідно зазначеного акту на загальну суму 45 654,94 грн (а. с. 190, 191).

З урахуванням того, що ОСОБА_3 просив перерахувати кошти на його рахунок, а не на рахунок СТО, страховиком було перераховано 18 березня 2015 року страхове відшкодування у сумі 36 767 грн згідно договору АС/5008825/0408/14 на підставі акту № НОМЕР_3, що підтверджується випискою по картковому рахунку № 4149………….2110 (а.с. 11).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, враховуючи умови страхування цивільно-правової відповідальності, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення у солідарному порядку із відповідачів завданої шкоди потерпілій особі, а також витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та відшкодування моральної шкоди та правильно стягнув із страхової компанії понесені позивачем витрати на транспортування та збереження автомобіля у сумі 1 345 грн у відповідності до положень статті 29 Закону.

Згідно положень статті 212 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи,жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України,у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак із висновком апеляційного суду в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесених витрат на відновлення пошкодженого автомобіля у сумі 8 887,94 грн колегія судді Верховного Суду погодитися не може, виходячи із наступного.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Стягуючи із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на відновлення пошкодженого автомобіля у сумі 8 887, 94 грн апеляційний суд виходив із того, що страховиком був проведений огляд пошкодженого автомобіля «Хонда Акорд», реєстраційний номер НОМЕР_2, і складено відповідний акт огляду транспортного засобу від 19 грудня 2014 року, на підставі якого був складений звіт про оцінку № 19121401 від 22 грудня 2014 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 41 649,82 грн з ПДВ, а позивачу було виплачено страхове відшкодування у сумі 36 767,00 грн, а тому, враховуючи надані позивачем докази, що підтверджують витрати на ремонт пошкодженого автомобіля у сумі 45 654,94 грн, із ОСОБА_4 на користь позивача необхідно стягнути 8 887,94 грн (45 654,94 - 36 767,00 = 8 887,94). Апеляційний суд дійшов висновку, що страхова компанія у повному обсязі виконала свої зобов'язання по виплаті страхового відшкодування постраждалій особі.

Однак, апеляційним судом не досліджено ту обставину, що ПДВ від суми 41 649,82 грн складає 6 941,64 грн, а тому сума до виплати страховою компанією склала б 34 708,18 грн, а не 36 767,00 грн. Розмір ПДВ від суми 45 654,94 грн складає 7 609, 16 грн. При цьому в акті № 17/01-1 від 28 січня 2015 року вказано, що вартість робіт і матеріалів по ремонту без ПДВ складає 32 147 грн; ПДВ 5 357, 99 грн.

Наявний у матеріалах справи розрахунок ПрАТ «СК «Провідна» суми матеріального збитку по справі № НОМЕР_3 на суму 36 767,00 грн не містить печатки страхової компанії та підпису відповідальної особи.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом не встановлено дійсний розмір майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП.

Висновок апеляційного суду про наявність підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_4 витрат на відновлення автомобіля у сумі 8 887, 94 грн є суперечливим, не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, які апеляційним судом при вирішенні даного спору належним чином досліджено не було.

За таких обставин оцінка апеляційним судом доказів не може вважатись такою, що відповідала вимогам статті 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищеперелічені порушення, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно надати оцінку вказаним у цій постанові обставинам, які при апеляційному розгляді не було враховано судом, обґрунтувати підстави прийняття або ж відмови у прийнятті доказів, перевірити їх достовірність та дослідити всі докази у справі у їх взаємозв'язку із урахуванням положень пункту 26.2 статті 26 та статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановити суму завданої внаслідок ДТП майнової шкоди і суму, яка не покрита страховим відшкодуванням і підлягає стягненню з винуватця ДТП.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення понесених витрат на відновлення пошкодженого автомобіля необхідно врахувати, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесених витрат на відновлення автомобіля в сумі 8 887,94 грн скасувати.

Справу у цій частині направити на новий розгляд до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк