Справа №489/3425/15-ц 13.09.2018
Провадження №22-ц/784/1379/18
Справа № 489/3425/15-ц Головуючий суду першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/1379/18Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Гавор В.Б.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С. в залі судового засідання в м. Миколаєві, повний текст якого складений 21 червня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Горбурова Кирила Євгеновича, про визнання недійсною довіреності,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила визнати недійсною довіреність видану на їх ім'я, посилаючись на те, що від її імені (попереднього прізвища) підписана довіреність, яка посвідчена 6 квітня 2009 року за реєстровим № 865 приватним нотаріусом Горбуровим К.Є. про наділення всеосяжними повноваженнями відповідачів, які є її батьками. Проте довіреність з такими повноваженнями вона не підписувала, підпис в ній не схожий на її підпис, а відповідачка ОСОБА_4, користуючись цією довіреністю, 16 квітня 2009 року, як представник позивачки, оформила два іпотечних договори, яким передала в заставу ПАТ «Укрсоцбанк» належний їй на праві приватної власності будинок по АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Горбуров К.Є. про визнання недійсною довіреності, відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із того, що в матеріалах справи міститься оспорювана Довіреність, підпис на якій виконаний від імені ОСОБА_9 та його справжність засвідчена нотаріусом. Оскільки в момент посвідчення довіреності нотаріусом перевірено волевиявлення сторін щодо укладення правочину, почеркознавча експертиза по справі не проведена, достовірність підпису позивача на довіреності засвідчена уповноваженою особою (нотаріусом), суд позбавлений можливості самостійно встановлювати недостовірність підпису позивача. Отже, позовні вимоги є недоведеними, а відтак не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, посилалась на те, що не уповноважувала ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зазначені в довіреності в якості повірених на укладення від її імені іпотечних договорів та передачу в іпотеку її єдиного житла. Крім того, вказувала, що підпис виконаний на копії довіреності відрізняється від її підпису, заперечувала факт підписання довіреності з вказаними у ній повноваженнями, оскільки підпис в довіреності більше схожий на підпис ОСОБА_4, виконаний на заяві від 16 квітня 2009 року, в якій ОСОБА_4 повідомляє нотаріуса про те, що предмет іпотеки придбаний позивачем не в шлюбі і що позивач ознайомлена з умовами кредитного договору і згодна виступити майновим поручителем, хоча насправді позивач і на це не уповноважувала ОСОБА_4

Крім того, вказувала, що згідно з п. 146 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції чинній на момент посвідчення довіреності) нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені фізичної особи або юридичної особи, на ім'я однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичними діями, які належить учинити представникові. В даному випадку, в довіреності юридичні дії стосовно передачі конкретного нерухомого майна позивача в іпотеку не зазначені, а тому наявні передбачені законом підстави для визнання довіреності недійсною.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_3 просила суд скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2018 року та визнати недійсною довіреність посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. 6 квітня 2009 року за реєстровим № 856.

Третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуров К.Є. у відзиві на апеляційну скаргу доводи апеляційної скарги не визнав, посилався на те, що спірна довіреність посвідчена відповідно до вимог Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, зі змінами, Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, зі змінами (далі - Закон) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, яка діяла на час посвідчення довіреності зі змінами та доповненнями.

Відповідно до вимог ст. 43 Закону, під час вчинення нотаріальної дії нотаріусом встановлено особу ОСОБА_9 (довірителя за вищевказаною довіреністю), а також, згідно ст. 43 Закону визначено обсяг цивільної дієздатності довірителя.

При встановленні особи довірителя нотаріусом оглянуто паспорт громадянина України ОСОБА_9, дані якого було записано у Реєстр для реєстрації нотаріальних дій після особистого підписання ОСОБА_9 вказаної довіреності. Зазначав, що сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи ОСОБА_9, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у нотаріуса не виникло.

Згідно ст. 45 Закону вказана довіреність була підписана у присутності нотаріуса особисто ОСОБА_9 При посвідченні вказаної довіреності нотаріусом перевірено справжність підпису особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії - ОСОБА_9

Вищезазначена довіреність була ОСОБА_9 прочитана, її зміст, умови та правові наслідки зрозумілі, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_9 на довіреності.

Ствердження про те, що довіреність особисто не підписувалась ОСОБА_9, спростовується відсутністю результатів почеркознавчої експертизи, яка призначалась п'ять разів згідно ухвал суду від 6 березня 2016 року, 6 червня 2016 року, 4 листопада 2016 року, 25 січня 2017 року, 28 листопада 2017 року та жодного разу не була проведена через недостатню кількість вільних зразків почерку позивача та несплату нею рахунку за експертизу, що дає підстави припускати навмисне ухилення позивача від проведення почеркознавчої експертизи. Отже, всі вказані обставини свідчать про безпідставність вимог ОСОБА_3 Враховуючи викладене, просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та треті особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_6, ОСОБА_7 - своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені судом належним чином, однак причини не явки суду не повідомили. З огляду на те, що явка в судове засідання є правом учасника справи, в суді апеляційної інстанції справа була переглянута без учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 5 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства ( ч.1,3 ст.237 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За своєю юридичною сутністю, видача довіреності є одностороннім правочином, який повинен відповідати загальним вимогам, що передбачені статтею 203 ЦК України.

Суд встановив, що 19 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_6 був укладений Договір кредиту № 2006/13-2.06/484, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних.

В той же день між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_7 був укладений Договір кредиту №2006/13-2.06/482, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 90 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних.

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., 4 квітня 2009 року посвідчена Довіреність ВМС № 806431, за якою ОСОБА_9 уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_5 бути її представниками з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності, галузевої належності з усіма необхідними повноваженнями з питань придбання на її ім'я, відчуження, здачі в оренду, передачі у заставу (іпотеку) з метою забезпечення зобов'язань будь-якої особи перед будь-якою особою, а також вчинення будь-яких дій щодо належного їй рухомого та нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд.

16 квітня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_9, від імені якої діяла ОСОБА_4 на підставі Довіреності, посвідченої ПН ММНО Горбуровим К.Є. 6 квітня 2009 року за № 856, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_6 за договором кредиту № 2006/13-2.06/484, був укладений Іпотечний Договір, за яким іпотекодавець передав Банку в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1.

Того ж дня між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_9, від імені якої діяла ОСОБА_4 на підставі Довіреності, посвідченої ПН ММНО Горбуровим К.Є. 6 квітня 2009 року за № 856, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_7 за договором кредиту № 2006/13-2.06/482, був укладений Іпотечний Договір, за яким іпотекодавець передав Банку в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач, окрім оспорювання підпису, вчиненого від її імені невідомою особою, в обґрунтування своїх вимог також посилається на те, що про наявність вказаних іпотечних договорів вона дізналась в квітні 2014 року та вказує, що вона не уповноважувала відповідачів на укладання від її імені будь-яких іпотечних договорів, в тому числі і вищезазначених. Також зазначала, що у посвідченій Довіреності від 06.04.2009 року жодних юридичних дій стосовно передачі конкретного нерухомого майна не зазначено.

Проте, з огляду на зміст довіреності, вбачається, що позивач уповноважувала відповідачів на вчинення певних дій, у тому числі й щодо нерухомого майна, яке їй належить. Твердження позивача на те, що Довіреність не містить її розпорядження щодо конкретного майна спростовуються змістом довіреності, яка містить посилання на все майно позивача, змістом якого охоплюється і предмет іпотеки: житловий будинок АДРЕСА_1. За такого такі твердження позивача є безпідставними.

Крім того, позивач посилалась на недійсність довіреності з тих підстав, що цей документ підписаний не нею, а іншою особою, в зв'язку з чим кілька разів заявляла клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Згідно Ухвал суду від 6 березня, 6 червня, 4 листопада 2016 року, 25 січня та 28 листопаду 2017 року у справі було призначено почеркознавчу експертизу, однак експертиза проведена не була через недостатню кількість наданих ОСОБА_3 вільних зразків почерку та несплату нею рахунку за проведення експертизу.

Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Згідно ст. 45 ЗУ «Про нотаріат» при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріально посвідчуванні правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься оспорювана Довіреність, підпис на якій виконаний від імені ОСОБА_9 та його справжність засвідчена нотаріусом.

Оскільки в момент посвідчення довіреності нотаріусом перевірено волевиявлення сторін щодо укладення правочину, почеркознавча експертиза по справ не проведена, достовірність підпису позивача на довіреності засвідчена уповноваженою особою (нотаріусом), суд позбавлений можливості самостійно встановлювати недостовірність підпису позивача, зазначені правові підстави для визнання довіреності недійсною - відсутні.

За положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довела відповідними доказами свої позовні вимоги, а тому правильно відмовив в їх задоволенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 376 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, що є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишенню без змін оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.