Ухвала

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 638/137/14-ц

провадження № 61-25796ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року у складі головуючого судді - Хайкіна В. М., та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 березня 2018 року, в складі колегії суддів: Мамінової О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за заявою про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 13 березня 2018 року залишено без змін ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 28 січня 2011 року в розмірі 34 461, 38 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27 серпня 2014 року складає 478 702, 13 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року.

Як на підставу перегляду вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами відповідачка посилалася на те, що факти, встановлені вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2014 року, є нововиявленими обставинами, які свідчать про незаконну систематичну діяльність ОСОБА_6 з надання фінансових послуг необмеженому колу фізичних осіб, яка заборонена законом. Тому правочини, укладені ОСОБА_6 в межах такої діяльності, зокрема і договір позики від 28 січня 2011 року, є нікчемними.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 березня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржені судові рішення прийняті з порушенням норм процесуального права, оскільки за приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. За наявності вказаних обставин суд скасовує раніше ухвалене судове рішення та ухвалює нове (стаття 429 ЦПК України).

Крім того, суди мали застосувати до спірних відносин статтю 42 Конституції України, статтю 228 ЦК України, статті 4, 5, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

ОСОБА_4 посилалась на те, що на протязі всього часу (з 2007 року і по теперішній час), згідно норм Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», існує законодавча заборона на здійснення такої підприємницької діяльності фізичними особами.

До 2011 року в Кримінальному кодексі України частиною другою статті 202 було передбачено кримінальну відповідальність за здійснення банківської діяльності або банківських операцій, а також професійної діяльності на ринку цінних паперів, операцій небанківських фінансових установ без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, або з порушенням умов ліцензування.

В 2011 році Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» статтю 202 з Кримінального кодексу України було виключено, натомість внесено статтю 164-16 до Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено покарання за зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом, за відсутності ознак діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Отже з гуманізацією кримінального законодавства Державою не було змінено відношення до відповідної діяльності як такої, що порушує публічний порядок, суперечить інтересам держави і суспільства. Правочини, які передбачають здійснення такої діяльності, є нікчемними.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення, яке відповідає вимогам закону, оскільки обставини, на які посилається відповідачка, не є нововиявленими в розумінні процесуального закону, так як її доводи містять посилання на докази у справі, переоцінка яких не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Судами встановлено, що під час розгляду справи про стягнення заборгованості за договором позики ОСОБА_4 не спростувала існування заборгованості перед ОСОБА_6, правомірності правочину не оспорювала.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Таким чином, суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_4, не є нововиявленими у розумінні Закону.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається порушення судами апеляційної та першої інстанцій норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 березня 2018 року - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта