Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/377/18

Провадження № 2/440/787/2018

06 вересня 2018 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого судді - Коса І. Б.

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.

з участю відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представника третьої особи - Служби у справах дітей Буської РДА Яцків Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буськ цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Буської РДА про визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_4 звернувся в суд із указаним позовом. Просить визначити місце проживання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженців с. Русилів Буського району Львівської області, разом із батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що в період із червня 2008 року до листопада 2013 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі разом із відповідачем ОСОБА_1, від якого мають троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Діти з народження фактично проживали разом із позивачем. Згодом із 02.02.2008 року між ними виник спір щодо проживання дітей, після чого відповідач забрала їх та переїхали проживати в с. Соколівка Буського району Львівської області, де вони на даний час і проживають у господарстві ОСОБА_8 по АДРЕСА_2, де навчаються в Соколівській ЗОШ І-ІІІ ступенів. Проте позивач вважає, що в інтересах дітей проживати саме з ним, а не з їхньою матір'ю, оскільки у його помешканні створені усі необхідні умови для проживання дітей, він має мінливий дохід, а сам проживає із матір'ю, яка має час доглядати за дітьми. Натомість відповідач не має постійного доходу, проживає у чужому помешканні, а сама не в змозі забезпечити достатні умови для розвитку та навчання дітей. Відтак, просить суд заявлений позов задовольнити повністю, визначивши місце проживання неповнолітніх дітей саме з ним.

Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача за дорученням ОСОБА_10 звернувся до суду із письмовим клопотанням, у якому просить суд розглянути дану справу у відсутності позивача та його представника за наявними матеріалами, повідомивши про те, що сторона позивача підтримує позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов заперечили повністю, вважаючи його вимоги безпідставними та просили суд у їх задоволенні відмовити повністю. Із поданого ними відзиву на позовну заяву від 10.05.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем свого проживання в селі Соколівка Буського району Львівської області, діти добре навчаються та поводяться у НВК Соколівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів. Відповідач з дітьми проживає у житловому будинку, який винаймає, утримує його в належному стані, веде домашнє господарство та забезпечує дітей усім необхідним. Натомість позивач дітей не виховує, а переклав цей обов'язок на свою матір. Відтак, відповідач вважає, що жодних підстав для задоволення позову не має. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Буської районної державної адміністрації Львівської області за довіреністю - Яцків Б.М. в судове засідання з'явився. Позовні вимоги заперечив повністю, вважаючи їх безпідставними, покликаючись на Висновок органу опіки та піклування від 27.04.2018 року, згідно з яким Буська районна державна адміністрація вважає за недоцільне задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК).

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 червня 2008 року до 11 листопада 2013 року, про що вбачається із рішення Буського районного суду Львівської області від 11.11.2013 року, яким шлюб між ними було розірвано.

Від вказаного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається зі свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 26.05.2008 року, серії НОМЕР_3 від 08.09.2009 року та серії НОМЕР_1 від 18.11.2010 року, копії яких долучені до справи, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_11 народився 18 серпня 2009 року та ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а їх батьками являються позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 тобто сторони у даній справі.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_1 № 102 від 16.04.2018 року вбачається, що сім'я відповідача ОСОБА_1 складається із п'яти осіб, які проживають без оформлення належної реєстрації в АДРЕСА_3 у дерев'яному будинку без комунальних вигод, де наявні дві житлові кімнати та кухня. В будинку чисто та прибрано. Діти чисті, доглянуті та забезпечені шкільним приладдям і речами першої необхідності. ОСОБА_1 веде домашнє господарство, алкогольними напоями не зловживає, а скарг щодо її поведінки не надходило.

Як вбачається із довідки № 50 від 16.04.2018 року, діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 дійсно навчаються у 4, 3 та 1 класах НВК Соколівська ЗОШ І-ІІ ступенів та позитивно характеризуються за місцем їх навчання, про що видно із долучених до справи шкільних характеристик на дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, стабільний матеріальний дохід позивача, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з «Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

В силу норми частини четвертою і п'ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається із висновку Буської районної державної адміністрації від 27.04.2018 року, орган опіки та піклування вважає за недоцільне задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей, оскільки умови проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сім'ї їх матері ОСОБА_1 є задовільними, вона не чинить перешкод позивачу у проведенні побачень з дітьми, а також те, що у її сім'ї проживають малолітні ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_10, які братами згаданих дітей, а розділення братів та сестер не відповідає їхнім інтересам.

При цьому, суд не може взяти до уваги надані позивачем докази (акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_4, його характеристику тощо) щодо належних умов його проживання в селі Русилів Буського району Львівської області, зокрема, у житловому будинку загальною площею 55 кв.м., оскільки такі не є достатніми доводами того, що проживання дітей у його сім'ї буде в кращих їхніх інтересах. Більше того, доводи позивача зводяться до того, що він має мінливий дохід та проживає зі своєю матір'ю, яка має час доглядати за дітьми, що вона і робила у той час, коли позивач перебував на заробітках.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а також враховуючи те, що дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю тільки у виняткових випадках, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх не обгрунтованістю.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 1, 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 11.09.2018 року

Суддя: І. Б. Кос