АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/12417/15-ц

Провадження № 22-ц/790/2370/18

11 вересня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2018 року ( суддя Букреєва І.А.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 319 873 гривень, пеню у розмірі 1 170 735,18 гривень та 3 проценти річних у розмірі 169 024, 46 гривень, інфляційне збільшення боргу у розмірі 195 762, 28 гривень.

В обґрунтування позову посилався на те, що 07.05.2014 року він надав ОСОБА_2 в борг 319 873 гривень, що підтверджується нотаріально завіреним договором позики. Кінцевий строк повернення позики було встановлено 01.07. 2014 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача позов визнав частково. Не заперечував проти основної суми боргу - 319 873 гривень, частково суми пені у розмірі 16 083 ,21 гривень. Позов в частині стягнення 3 процентів річних та інфляційних витрат не визнав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу - 319 873 гривень, суму пені у розмірі - 124 000 гривень, інфляційне збільшення боргу у розмірі - 195 762 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволені позову. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом договору була іноземна валюта, яка індексації не підлягає. Крім того, вважає, що у суду були всі підстави для зменшення розміру пені до 16083,21 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відповідач отримав грошові кошти за договором позики у гривні, а тому стягнення індексу інфляції є правомірним.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами був укладений договір позики, відповідач отримав від позивача кошти, проте до цього часу не повернув їх. При цьому вважав вимоги про стягнення 3% річних безпідставними, оскільки вказаним договором передбачено безпроцентне надання коштів у позику; крім того вважав можливим зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.551 ЦК України.

Судова колегія з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що07.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Виносум М.Є. (а.с. 7-8).

Згідно умов договору відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 319 873 гривні 00 копійок, що складає еквівалент 26 873 доларів США , а позичальник узяв зобов'язання повернути позикодавцю вищезазначені кошти до 01 липня 2014 року .

Положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України, - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання в апеляційній на те , що згідно договору валютою позики є долари США, а тому застосування ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції, яка поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривні не відповідає обставинам справи.

Із п.1 договору позики вбачається, що позикодавець безпроцентно передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 319873 грн., що складає еквівалент 26678 доларів США на момент укладення договору.

Отже, відповідач отримав у позику грошові кошти саме у національній валюті - гривні у розмірі 319873 грн.

Зазначення в договорі еквіваленту отриманої позики у доларах США не свідчить про те, що позика надавалась саме у цій валюті.

Як було встановлено судовим розглядом, ОСОБА_2 порушив взяте на себе грошове зобов'язання, встановлене договором.

Відповідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшуючи розмір заявленої пені 1 170 735,18 грн. до 124000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що заявлений розмір суперечить встановленим цивільним законодавством вимогам справедливості та розумності та в кілька разів перевищує суму основного боргу.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду.

Крім того, ОСОБА_2 не наведено підстав для зменшення розміру пені саме до 16083,21 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко