Справа № 515/1864/17
Провадження № 2/515/43/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

представника служби у справах дітей

Татарбунарської районної

державної адміністрації Горбатюк Я.А.

третіх осіб: представника КЗ «Білгород-Дністровського

дитячого будинку змішаного типу

для дітей дошкільного та шкільного віку»

Форнальчук О.С.

представника виконавчого комітету

Дмитрівської сільської ради Станімак І.А.

відповідачки ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Татарбунари позовну заяву Татарбунарської районної державної адміністрації в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку», виконавчий комітет Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських права,

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2017 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на слідуючі обставини.

Відповідачка є матір'ю малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 21.10.2016 року у ОСОБА_5 були відібрані діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення її батьківських прав. На підставі розпорядження голови Татарбунарської районної державної адміністрації від 26.12.2016 року дітей було влаштовано до КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку». Відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав є тимчасовою, превентивною мірою, оскільки надає батькам можливість усунути причини, які перешкоджали належному вихованню дитини. Проте, на сьогоднішній день відповідачка не використала шанс, наданий судом, щодо зміни способу життя, не змінила своє ставлення до виконання батьківських обов'язків.

В будинку за місцем проживання не створені належні умови для виховання та навчання дітей, стан житла антисанітарний, опалення (пічне не відремонтоване), відсутній запас дитячого одягу, необхідних харчових продуктів, дров та вугілля, двір та город в занедбаному стані. Відповідачка разом із співмешканцем ОСОБА_8 продовжують вести антисоціальний спосіб життя, ніде не працюють, зловживають алкогольними напоями, від соціального супроводу Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді відмовилась. З інформації КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» від 22 вересня 2017 року відомо, що за час перебування дітей в закладі, відповідачка відвідувала їх чотири рази. Під час візитів, мати привозила дітям солодощі, але ніякої матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не надавала. Дівчинка періодично спілкується з матір'ю по телефону, розмови рівні, не емоційні. ОСОБА_9 взагалі не пам'ятає свою матір та немає трепетних почуттів до неї. На думку адміністрації закладу, вказані дії зі сторони відповідачки не можна вважати участю у вихованні та утриманні своїх дітей. Крім того, відповідачка жодного разу не звернулась до служби у справах дітей з проханням посприяти їй у поверненні дітей в сім'ю та не використала своє право і водночас обов'язок щодо звернення до суду з заявою про повернення їй дітей.

Тому, Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду із заявою в інтересах малолітніх дітей про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Представник позивача Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування Горбатюк Я.А. просила долучити до матеріалів справи розпорядження голови Татарбунарської РДА від 24 квітня 2018 року за №136/А-2018 "Про призначення опікуна над ОСОБА_6 та ОСОБА_7.", підтримала вимоги позову в повному обсязі, що підтверджуються наданою до суду заявою (а.с. 61 ).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - виконкому Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, вимоги позову Татарбунарської районної державної адміністрації підтримала в повному обсязі. (а.с. 47 ).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні позивача - КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог Татарбунарської РДА в Одеській області не заперечує. (а.с. 39).

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, попередньо направивши до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з наданням доказів щодо покращення умов для утримання та виховання своїх дітей, позов не визнала, однак жодних доказів суду не надала, інших заяв про причини неявки, можливість розгляду справи у її відсутність та відзив на позовну заяву не надала, а тому суд вважає, що відповідачка умисно затягує розгляд справи, зловживаючи своїми процесуальними правами і вважає можливим розглянути справу у її відсутності.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до п.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є ОСОБА_5 згідно копій повторних свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 10.12.2016 року, виданих Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.3-4).

Також встановлено, що відомості про батька дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внесені до актового запису про народження дитини в порядку, передбаченому ч.1 ст.135 СК України, що також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №8 та №9 від 24.11.2016 року (а.с.5-6).

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 21.10.2016 року (а.с.7) підтверджується, що у ОСОБА_5, 1980 року народження були відібрані діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 без позбавлення матері батьківських прав та передані до органу опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області з наступним поміщенням дітей до державної установи. Також стягнуто аліменти з відповідачки на утримання дітей.

Як вбачається з розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації за №230/А-2016 від 26.12.2016 року, малолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано статусу дітей, позбавлених батьківського піклування та влаштовано дітей до державного закладу (а.с.9).

Довідками за №761 та №762, виданими Комунальним закладом «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» від 22.09.2017 року (а.с.10) підтверджується, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно перебувають на вихованні та повному державному утриманні у вищезазначеному закладі з 14.12.2016 року.

Згідно рішення виконкому Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за №63 від 27.09.2017 року (а.с.11), вирішено вважати недоцільним повернення в сім'ю дітей у зв'язку з тим, що батьки не створили належних умов для їх життя та розвитку та не позбавились від алкогольної залежності. Надати пакет документів до ССД Татарбунарської РДА для підготовки позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5

З висновку Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.12) вбачається, що вказаний орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5, 1980 року народження, відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки мати дітей ОСОБА_5 не змінила своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, в будинку за місцем проживання не створені належні умови для проживання, виховання та навчання дітей, стан житла антисанітарний, опалення (пічне) не відремонтоване, відсутній запас дитячого одягу, необхідних харчових продуктів, топлива. ОСОБА_5 не використала шанс, наданий судом, щодо зміни свого способу життя, від соціального супроводу Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім'ї та молоді відмовилась. За час перебування дітей в державному закладі, мати жодного разу не звернулася до служби у справах дітей райдержадміністрації та до суду з заявами про повернення дітей в сім'ю.

Із характеристики, виданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.13) вбачається, що ОСОБА_8 на теперішній час ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя та належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Разом з співмешканкою ОСОБА_5 постійно купують спиртні напої, сигарети, хоча не мають в достатній кількості продуктів харчування, не мають на зиму дров і вугілля. З співмешканкою постійно збирають вдома п'яні компанії, в стані алкогольного сп'яніння порушують громадський порядок. Сусіди часто скаржаться на них та негативно характеризують чоловіка.

Із характеристики, виданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.14) на ОСОБА_5 вбачається, що вона проживає разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_8, 1975 року народження. Дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відібрано без позбавлення батьків батьківських права. Неодноразово проводились рейди перевірки соціально-побутових умов проживання сім'ї, в ході яких встановлено антісанітарний стан житла, відсутність продуктів харчування, зловживання батьками алкогольними напоями. Мати відвідували дітей в дитячому будинку, але крім цього, більш нічого не зроблено для повернення дітей. В сім'ї не створено належних умов для проживання, виховання та навчання малолітніх дітей.

Інформаційною довідкою за №03/05-327 Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (а.с.15) підтверджується, що спеціалісти ТРЦСССДМ неодноразово викликали ОСОБА_5, мешканку АДРЕСА_1, для надання соціальних послуг, але остання ігнорує запрошеннями та жодного разу до центру не з'явилась.

Із інформації, наданою КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» від 22.09.2017 року (а.с.16) слідує, що матір вихованців ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за час перебування їх у закладі, а саме з 14.12.2016 року і по час надання довідки, відвідувала дітей 04.01.2017 року, 28.01.2017 року, 08.08.2017 року та 25.08.2017 року. Під час візитів, мати привозила дітям солодощі, але ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавала. У дівчинки є мобільний телефон і вона періодично спілкується з матір'ю, розмови рівні, не емоційні. Богдан взагалі не пам'ятає свою матір та не має трепетних почуттів до неї. Вказані дії ОСОБА_5 не можна вважати участю у вихованні та утриманні своїх дітей.

З актів обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с.17-21) слідує, що під час обстеження житлового будинку АДРЕСА_1, де проживають ОСОБА_8 та ОСОБА_5, умови проживання незадовільні, в кімнатах брудно, присутній неприємний запах, піч в аварійному стані, запас продуктів мінімальний, відсутні запас дров та вугілля, двір занедбаний, домашнє господарство не ведеться. Батькам роз'яснено, що дітей неможливо буде повернути назад, якщо вони будуть продовжувати зловживати алкогольним напоями та не знайдуть роботи. Крім доходів з земельного пая, інших доходів не мають.

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.01.2018 року (а.с.48) слідує, що житлові умови в будинку АДРЕСА_1 незадовільні. Не створено належних умов для життя та розвитку дітей. Санітарно-гігієнічний стан задовільний, в житлових кімнатах зроблено косметичний ремонт, але приміщення непровітрене, стоїть неприємний запах. Немає навіть робочого стола дітям для підготовки домашніх завдань. Немає запасу дров, вугілля, запасу продуктів харчування теж немає. А головне те, що батьки не позбавились від алкогольної залежності. В будинку постійно присутні сторонні особи, з якими вони розпивають спиртні напої. Сусіди підтверджують, що чоловік і жінка постійно зловживають алкоголем.

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачка ОСОБА_5, як мати неповнолітніх ОСОБА_6, 2005 року народження та ОСОБА_7, 2014 року народження свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дітей. При цьому, мати дітей - ОСОБА_5 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не має постійного місця роботи, не піклується про дітей, не цікавиться їх життям, здоров'ям та розвитком. На теперішній час діти знаходяться під опікою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10, згідно розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації №136/А-2018 від 24.04.2018 року, їх місце проживання визначено разом із опікуном за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.62 ).

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя.

Згідно ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку, це завжди акт свідомої поведінки. Тому, оскільки відповідачка, маючи реальну можливість виконати його, не вчиняє відповідних дій, взагалі не спілкується з дітьми, не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи без поважних причин, суд вважає, що вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, провівши ретельний аналіз можливих наслідків запропонованого заходу, виходячи з найкращих інтересів дітей, приймаючи до уваги висновок Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.12) щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки, суд вважає можливим та доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11 відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, задовольнивши вимоги позову в цій частині.

При цьому, особа, позбавлена батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Попередити ОСОБА_5, що позбавлення батьківських прав не звільняє її від обов'язку по утриманню дітей.

Керуючись статтями 150,155,164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст. ст. 13, 77-81, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Татарбунарської районної державної адміністрації, третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог - КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку», виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, позбавити батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Семенюк