П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 22-6834 Головуючий у1-й інстанції - Лазаренко В.В.

Унікальний №760/15852/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 пред'явила в суд позов до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

З урахуванням уточнень позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі - в розмірі по 3 000 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у сторін народилося дві доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3., та ОСОБА_7, 7 квітня 2012 р. н., які на даний час постійно проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі - у розмірі 6 000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з 18 серпня 2017 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Судом вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів та визначення дати початку їх стягнення, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в означеній частині змінити, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.92-99).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, ОСОБА_5, заперечувала проти її задоволення та вказала, що рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, а тому просила апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.113-122).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?у ;Про судоустрій і статус суддів&q? 1; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?сн;Голос України&quдн; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &qunt;Прикінцеві та перехідні положення&q?лу; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?у ;Про судоустрій і статус суддів&qu14; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &qut-; Перехідні положення&qu) ; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_6, батьками якої є позивач та відповідач.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_7, батьками якої є позивач та відповідач.

Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін постійно проживають з матір'ю.

При цьому два дні на тиждень за домовленістю сторін проводять час з батьком, що підтверджується їх спільними фотознімками.

За встановлених обставин, виходячи з того, що відповідач фізично здоровий та має можливість сплачувати аліменти, інших неповнолітніх дітей чи інших утриманців на утриманні не має, а запропонований позивачем розмір аліментів є необхідним для забезпечення відповідного рівня життя дітей, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову у повному обсязі.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги представника відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_5 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.86-87).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника ОСОБА_4, ОСОБА_3, не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, розмір аліментів, які районний суд стягнув в твердій грошовій сумі на утримання двох неповнолітніх дітей, є необґрунтованим, апеляційний суд відхиляє враховуючи наступне.

Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України &quty;Про охорону дитинства&q?ов;, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 182 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В ході розгляду даного спору судом відповідачем не наведено обставин, які в контексті ст.182 СК України свідчили б про відсутність можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі.

Так, судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_4 фізично здоровий, інших неповнолітніх дітей, чи інших утриманців на утриманні не має.

Ураховуючи всі вищенаведені обставини, які мають істотне значення, у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений районним судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 3000 грн. щомісяця на кожну дитину, тобто лише 100 грн. на день (3000 : 30), ураховуючи також можливість утримання від матері, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідає можливостям батька щодо здійснення утримання свої неповнолітніх доньок.

Тому аргументи відповідача про те, що позивач не обґрунтувала необхідності проведення щомісячних витрат на кожну дитину у розмірі 3000 грн., в той час як Законом України &quна;Про державний бюджет на 2018 рік&q? т; передбачено прожитковий мінімум для дітей у віці від 6 до 18 років на 2018 рік у розмірі 1860 грн., на переконання суду є ще одним підтвердженням ухилення батька від виконання своїх обов'язків по утриманню дітей.

Суд вважає відверто цинічною позицію відповідача про те, що діти, які мають обох батьків, повинні мати утримання на рівні прожиткового мінімуму. Адже діти, які мають двох працездатних батьків, вправі розраховувати на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сама по собі обставина відсутності у відповідача офіційного місця роботи не свідчить про об'єктивну відсутність можливості виконання батьком свого обов'язку утримувати власних дітей, забезпечуючи створення умов, необхідних для всебічного та гармонійного їх розвитку.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач систематично приймав участь в утриманні своїх дітей, висновки районного суду про стягнення аліментів за минулий час є незаконними.

Так, положеннями ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 пред'явила позов в суд до ОСОБА_4 про стягнення аліментів 18 серпня 2017 року, що підтверджується відтиском штампу Солом'янського районного суду м. Києва, вх. №63358, розташованим на титульному аркуші позовної заяви (а.с.1).

З огляду на наведене, висновки районного суду про стягнення аліментів починаючи з 18 серпня 2017 року відповідають обставинам справи та положенням СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд, в порушення вимог п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, не залишив позовну заяву без розгляду, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що суд першої інстанції вживав заходів, передбачених указаною нормою процесуального закону.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 14 вересня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома