Справа №: 343/1198/18
Провадження №: 2/0343/515/18
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 вересня 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення особи без надання іншого жилого приміщення, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка просить постановити рішення яким, виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 із будинковолодіння, що знаходиться за адресою: вул. Копань, 69, с. Раків Долинського району Івано-Франківської області без надання йому іншого жилого приміщення.

Стягнути з відповідача на її користь усі судові витрати, повязані з розглядом справи.

Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1, зареєстрована і постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_2. Долинського району, Івано-Франківської області.

Разом з нею проживає: дочка ОСОБА_1М, дочка ОСОБА_3М, дочка ОСОБА_4Б, онучка ОСОБА_5, онук ОСОБА_6, а також її колишній чоловік і відповідач по даній справі, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3

Власниками будинковолодіння, в якому вони проживають, були її батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яка померла після батька - 12.03.2014 року.

Відповідно до довідки № 324 від 27.04.2018 року, виданої виконкомом Раківської сільської ради, дане будинковолодіння числилось за її мамою аж до її смерті. Спадкоємцями першої черги майна їх мами є троє дочок: вона, ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Всі вони постійно проживали з батьками у даному будинковолодінні, а на день смерті їх мами були тут зареєстровані і залишаються проживати дотепер. Таким чином вони вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті їх мами.

Вже протягом тривалого часу її колишній чоловік і відповідач по справі - ОСОБА_2 постійно приходить додому у стані алкогольного спяніння, вчиняє скандали, на її зауваження не реагує, безпричинно затіває з нею сварки, ображає її, нецензурно обзиває, неодноразово погрожував їй фізичною розправою. Саме така його поведінка стала причиною розірвання шлюбу між ними, що підтверджується копією рішення Долинського районного суду від 02 квітня 2018 року (справа № 343/285/18). З цього часу він вже не є членом їх сімї, але проживати у їх будинку продовжує, на її вимогу виселитись не реагує. В звязку з цим вона та її сестри неодноразово змушені були звертатися за допомогою до працівників поліції, зокрема:

11.01.2015 року до поліції звернулася її сестра ОСОБА_9, яка проживає в м.Івано-Франківськ і повідомила, що її чоловік ОСОБА_2, вчинив скандал, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, побив її. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ст.173-2 КУпАП.

13.05.2016 року зі скаргою зверталась її сестра ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2 черговий раз прийшов у стані алкогольного спяніння і вчинив скандали з погрозами. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ст.173-2 КУпАП, а також рекомендовано звернутись до суду для відшкодування заподіяних нам моральних збитків ОСОБА_2

08.05.2017 року , 27.07.2017 року і 18.10.2017 року скарги на протиправні дії ОСОБА_2 поступали від її сестри ОСОБА_3 Працівниками поліції були проведені профілактичні бесіди, зроблено застереження про неприпустимість вчинення насильства в сім?ї стосовно неї та її сестри, але це не змінило його поведінки.

Це підтверджується відповідними висновками Долинського РВ УМВС.

Подані висновки є не вичерпними. Протягом останніх трьох місяців відповідач, систематично зловживаючи спиртними напоями, майже щодня влаштовує скандали. З цих підстав вона не одноразово зверталася з скаргами в поліцію, а також вже більше десяти разів телефонувала до їх дільничого інспектора, який щодня обіцяв їй, що всі відповіді надасть «завтра», але до тепер так і не надав. Не надані Долинським РВ УМВС також відповіді і на адвокатський запит представника.

Всі вищевказані обставини свідчать про те, що відповідач не має наміру змінити свою поведінку, а після того, коли він вже неодноразово побив її та її сестру, жити з ним під одним дахом вони не бажають.

За час проживання з нею відповідач участі в будівництві їх будинку і його фінансуванні не брав, будинок був збудований її батьками, тому власністю відповідача не являється.

Оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, постійно вчиняє скандали, застосовує фізичну силу до неї і її сестри, неодноразово їм погрожував фізичною розправою, їх виселенням, самовільним захопленням будинку, що також змушувало їх звертатися із заявами і скаргами в Долинський РВ УМВС, в результаті чого відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, це робить неможливим її подальше проживання з ним в одному будинку в постійному страху. На неодноразові її вимоги добровільно покинути їх житло відповідач лише цинічно посміхається, заявляючи, що виселить їх сам.

Крім цього, з часу вселення у житло, відповідач користуючись усім жилим приміщенням і майном, не бере жодної участі у витратах, повязаних з оплатою комунальних послуг, виконанню ремонтних робіт чи інших зобовязань по догляду за господарством, матеріально не забезпечує своїх дітей.

Відповідач уже не являється членом сім?ї, а тому не користується правами та обовязками, передбаченими ст.156 ЖК України. Угоди про його проживання у нашому будинку з ним ні вона, ні її сестри не укладали. Добровільно залишити його він відмовляється, хоч ні власником будинку, ні земельної ділянки, на якому він розташований, не являється

Позивачка ОСОБА_1, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини, просила позов задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Додатково пояснила, що вона не може надати суду документ, який підтверджує її, чи її сестер, право власності на будинковолодіння по вул.Копань,69 , с.Раків, Долинського району, Івано-Франківської області. На сьогоднішній день будинковолодіння числиться за їх мамою ОСОБА_8, яка померла 12.03.2014 року. Відповідач на даний час проживає в даному будинковолодінні, однак постійно зловживає спиртним та вчиняє скарки. Добровільно виписатись з будинковолодіння він не бажає, оскільки немає де жити. По цій причині вона просить його виписати.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання на виклик не зявився, причину своєї неявки суд не повідомив , від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.25,32) та оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с.31 ). Від нього не поступив відзив на позов.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Ч.ч.1,2 ст. 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови №2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України, осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до правил ст. 78 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися відповідними письмовими доказами.

Довідка №324, видана Раківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області 27.04.2018 року (а.с.6) свідчить про те, що будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: по вул.Копань №69 в селі Паків Долинського району Івано-Франківської області, до дня смерті ОСОБА_8, яка померла 12.03.2014р. актовий запис №5, числилось за нею, житловий будинок побудований 1960р., згідно запису в погосподарській книзі №2 на 2011-2015 роки.

На день смерті ОСОБА_8 в житловому будинку разом з нею постійно проживали та були зареєстровані: дочка , ОСОБА_1, 05.11.1979р.н.; дочка, ОСОБА_3, 21.04.1981р.н.; дочка, ОСОБА_4, 15.03.1968р.н., зять, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3; онука, ОСОБА_5 Мар?яна Василівна, 14.04.1999р.н., онук, ОСОБА_6, 10.03.2008р.н. (а.с.6) .

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Отже, законом визначено порядок прийняття спадщини та оформлення прав на спадкове нерухоме майно, якого повинні дотримуватись спадкоємці.

Суд приймає до уваги наведені вище норми матеріального закону, які встановлюють обовязок спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, в складі якої є нерухоме майно, подати до нотаріуса за місцем відкриття спадщини у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини та/або звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

На виконання цих вимог закону судом зясовано, що позивачка ОСОБА_1 до нотаріуса за місцем відкриття спадщини про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно не звертався, спадкова справа після смерті ОСОБА_8, не відкривалася, а, отже, ОСОБА_1 не набула право власності на нерухоме майно як спадкоємець за законом, що не заперечила в судовому засіданні і позивачка по справі ОСОБА_1

Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, вселився та зареєстрований у спірному будинку зі згоди власника будинковолодіння , ОСОБА_8, як член сім»ї власника, оскільки договір найму між сторонами не укладався.

Позивачка ОСОБА_1, звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача ОСОБА_2, на підставі ст. 116 ЖК України, посилалася на те, що останній систематично порушує громадський порядок і умови нормального співжиття, чим робить неможливим її проживання з ним в одному житловому будинку .

На підтвердження позовних вимог позивачкою надано до суду висновки правоохоронних органів щодо звернення ОСОБА_10, ОСОБА_3, з приводу сварок, які вчиняє відповідач (а.с.8,9,10-11,12), однак після перевірки їх заяв було встановлено про відсутність ознак кримінального правопорушення. Інших рішень, щодо відповідача ОСОБА_2, Долинським відділом поліції Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області про неправомірні дії з боку відповідача до позивачка, інших осіб, які проживають в будинковолодіння - не приймалося. З наданих доказів не вбачається порушень з боку відповідача правил співжиття чи систематичного застосування до відповідача передбачених законом заходів попередження з боку суду чи правоохоронних органів, які не дали позитивного результату.

Також позивачкою не надано доказів того, що відповідач систематично руйнує чи псує житлове приміщення.

Суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що відповідач уже не являється членом сім?ї, а тому не користується правами та обовязками, передбаченими ст.156 ЖК України, оскільки відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК, сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) будинку не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Таким чином, суд на підставі сукупності зібраних по справі доказів, враховуючи, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1, є недоведеними та не підтвердженими, у зв'язку з чим приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України

На підставі ст.ст.317,319,383,391 ЦК України, ст. 9, 109,156,116 ЖК України, керуючись ст.ст.13,81 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд-

ВИРIШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення особи без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, жителька с.Раків вул.Копань,69 Долинського району Івано-Франківської області, 77516;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_5, 77516;

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш

Повний текс рішення виготовлено 13.09.2018р.