Ухвала

Іменем України

05 червня 2018 року

місто Київ

справа № 712/16499/13-ц

провадження № 61-21440ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2014 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, просила стягнути із відповідачів борг у розмірі 100 400, 00 грн.

І. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 100 400, 00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання.

У травні 2018 року від ОСОБА_1 надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин; тому суд, на підставі частини третьої статті 393 ЦПК України, поновлює його.

ІІ. Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Додатково Верховним Судом враховано, що оскаржуване судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

У касаційній скарзі заявник серед підстав оскарження рішення у малозначній справі посилається на неможливість спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи, та додала копію позовної заяви про визнання договору позики недійсним, провадження у якій відкрито ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2018 року.

Виходячи із засад цивільного процесуального права, заявник не позбавлена можливості спростувати факт підписання нею розписки про отримання в позику грошових коштів при розгляді іншої справи за її позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, що знаходиться на розгляді у Соснівському районному суді м. Черкаси, а так само у іншому судовому провадженні.

З огляду на наведені доводи Верховний Суд визнає, що існування винятків, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету МіністрівРади Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2014 року та постанова Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд додатково роз'яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2014 року та постанови Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2014 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний