РІШЕННЯ

Іменем України

04.09.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря Потюк В.М.

представника позивача Андрусишина Ю.О.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства "Південне"

до ОСОБА_5, ОСОБА_6,

треті особи: Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго", Франківської районної адміністрації Львівської міської ради

про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд, -

в с т а н о в и в :

31.08.2017р. позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідачів заборгованість за фактично надані послуги з центрального опалення та утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 18527,32 грн. та судові витрати 1600 грн..

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі прописані і проживають в квартирі АДРЕСА_1. Даний будинок знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Південне». Відповідач не вносить плату за фактично надані ЛКП «Південне» послуги за центральне опалення та утриманню будинку та прибудинкової території на суму 18527,32 грн. Оскільки відповідач суму заборгованості добровільно не сплачують, просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 18527,32 грн. та судові витрати 1600грн.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнали, заперечувала проти його задоволення, посилаючись на те, що послуги ЛКП «Південне». їм не надаються якісно та на те, що загальний термін позовної давності визначений законодавством України у три роки сплив та просять такий строк застосувати. Заборгованість, що виставляється ЛКП «Південне» вважає незаконною. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю позовних вимог.

Представник третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2.

Зазначений будинок знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Південне» відповідно до розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1568 від 30.11.2001р.

Згідно розрахунків, представлених позивачем, внаслідок несплати відповідачами за послуги холодного водопостачання і водовідведення та утримання будинку та прибудинкової території заборгованість станом на 28.08.2017 року становить у розмірі 18527,32 грн.

Представником позивача надано докази, що підтверджують надання житлово-комунальних послуг, а саме договори з підрядними організаціями, робочі листки, акти виконаних робіт тощо.

Статтею 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 162 ЖК України плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір, який укладено відповідно до вимог цивільного законодавства є обов'язковим для виконання

Згідно з ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 р., встановлено, що наймачі квартири зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично існують цивільно-правові відносини в сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг.

З вищенаведеного, суд вважає, що оскільки відповідачі не своєчасно вносили плату за наданні комунальні послуги ЛКП «Південне» та користуючись наданими послугами від останніх не відмовлялися, визнаючи, таким чином, факт наявності відповідних зобов'язань. Оплату здійснювали не своєчасно.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як визначено ч.ч.1, 3, 4 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно ч.2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від сплину позовної давності (що й вчинив суд відкривши провадження у справі).

Відповідачами подані заяви від 27.11.2017 року, від 05.03.2018 року та від 18.04.2018 року, в якій вони просять при винесенні рішення в даній справі застосувати положення ст.267 ЦК України та заявлено відповідачем ОСОБА_3 та представник відповідачів у судому засіданні щодо застосування спливу позовної давності по вказаному спорі.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така ж позиція викладене у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У правовому висновку Верховного суду України від 21.01.2015 р., зробленому по справі № 6-214цс14 зазначено, що ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Окрім того, потрібно мати на увазі, що вчинення боржником будь-яких дій щодо визнання боргу або іншого обов'язку поза межами строку позовної давності не може тягти за собою його переривання, оскільки цей строк сплив у зв'язку з чим не міг перериватися (Ухвала ВССУ від 11.02.2015 р. по справі № 6-42505св14).

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова оплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини боргу (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі за № 6-43цс17 і є обов'язковою для всіх судів України відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

З наданого представником ЛКП «Південне» розрахунку заборгованості не вбачається, підстав для переривання строку позовної давності.

За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що при звернені до суду з позовом, позивачем пропущений строк встановлений ст.257 ЦК України, поважності причин представник позивача пропуску строку звернення до суду не надав.

Оскільки, позовні вимоги пред'явлені за період з січня 2009 р. по липень 2014 р. виходять за межі строку позовної давності, а тому до задоволення підлягає борг у суму 5182,47 грн., що утворилася з серпня 2014 року, а саме по оплаті послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

А щодо вимога щодо стягнення боргу за центральне опалення не підлягає задоволенню оскільки не входить в межі позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, згідно ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволенні позовних вимог частково в межах строку позовної давності, строк такий слід здійснити від серпня 2014 року, а саме з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 5182,47 грн.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати у розмірі по 224 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь Львівського комунального підприємства «Південне» 5182 (п'ять тисяч сто вісімдесят дві) грн. 47 коп. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Південне» 224(двісті двадцять чотири) грн. понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Львівського комунального підприємства «Південне» 224(двісті двадцять чотири) грн. понесених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 14.09.2018 року.

Суддя Мартинишин М.О.