Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.18 р.

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

з участю секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати дійсним договір дарування будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 1369 м2 для обслуговування будинку та господарчих будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та визнати на ними право власності по ? частині будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та по ? частині земельної ділянки площею 1369 м2 для обслуговування будинку та господарчих будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1 за кожним.

Позивачі у судове засідання не з'явились, просили справу розглядати за їх відсутності, позов підтримали, про що надали відповідні письмові заяви.

Відповідач у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав, про що надав відповідну письмову заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами № 18 а по вул. Шевченко в смт. Бугаївка, Перевальського району, Луганської обл. належить відповідачу на підставі договору дарування від 21.01.1992 р., земельна ділянка площею 1369 м2, надана в приватну власність відповідачу згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 виданий 16.03.1998 р. для обслуговування жилого будинку та господарчих будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1

02 березня 2017 року відповідач - батько позивачів, подарував їм в рівних частках спірний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул. Шевченко № 18 а в смт. Бугаївка, Перевальського району, Луганської області, а також земельну ділянку для обслуговування цього будинку та господарчих будівель і споруд, розташованих на ній, про що вонм уклали усний договір дарування житлового будинку, а також відповідачем було власноруч написано позивачам розписку.

Дарунок на час укладення договору сторонами було оцінену на суму 30 000 тисяч гривень, та відповідач ОСОБА_3, як дарувальник, передав позивачам у власність, як обдарованим, правовстановлюючі документи на будинок та землю, а також ключі від житлового будинку, а вони в свою чергу дарунок у вигляді спірного будинку прийняли.

Нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу у м. Перевальську (Перевальському районі) Луганської обл. неможливо, оскільки у нотаріусів відсутній доступ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно ч.3 до ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 640 ч.3 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно наказу МЮУ від 17.06.2014 р. № 953/5, зареєстрованого в МЮУ 17.06.2014 р. за № 640/25417 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян та території проведення антитерористичної операції» тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи МЮУ, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, до закінчення антитерористичної операції на сході України на території: Луганська область - м. Перевальськ (Перевальський район).

Аналізуючи наведені положення ЦК України суд зазначає, що

зі ст.640 ЦК України виключені положення про визнання договору укладеним тільки після його державної реєстрації,

ст.334 ч.3, 220 ч.2 ЦК України не передбачають для вирішення питання про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно у разі визнання договору дійсним на підставі рішення суду необхідності надання суду будь-яких доказів сплати будь-яких платежів до будь-яких державних цільових фондів, державного або місцевого бюджету, податків тощо. Тому відсутність сплати таких платежів, навіть якби вони були передбачені діючим законодавством, не впливає на визнання договору дійсним, і може бут підставою для подачі відповідного позову про стягнення такого платежу у зав'язку із визнанням договору, що потребує нотаріального посвідчення, дійсним у судовому порядку.

Вирішуючи питання про наявність в діях відповідача ухилення від нотаріального посвідчення договору, суд виходить з того, що для будь-якої особи, яка не бажає бути звинуваченою у роботі на ФСБ, є загальновідомими і не потребують доказування у судах України цілодобові провокації бандитсько-терористично-сепаратистських угруповань російсько-терористичних бандитів-найманців на межі контрольованих і неконтрольованих Україною територій, стрільба вказаних осіб з ПЗРК по працюючим кондиціонерам, з РСЗВ БМ-21 "Град" та ствольних артилерійських систем по населеним пунктам по всій площі дальності вогню у т.ч. і на контрольованій ними території, застосуванням боєприпасів з ядерним зарядом на території Луганського аеропорту і важких вогнеметних систем "Чебурашка" на території Донецького аеропорту, одночасне вживання вищеназваними членами вищеназваних угруповань як алкогольних напоїв так і наркотичних речовин, відсутність дисципліни, насильство, захоплення чужого майна тощо.

За таких обставин будь-яка особа під час перетинання межі між поки що контрольованими та неконтрольованими Україною територіями наражається на реальну небезпеку для власного життя, здоров'я, честі та гідності, тобто всього того, що згідно ст.3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тому суд вважає, що з боку відповідача має місце дійсне, а не удаване ухилення від поїздки для здійснення нотаріального посвідчення договору.

Оскільки перетинання державного кордону України з місця проживання відповідача (неконтрольованої Україною території) до Російської Федерації є протизаконним, суд не може і вважати ухилення удаваним за можливості видачі довіреності від відповідача на території РФ для укладення договору купівлі-продажу, бо така позиція суду фактично є підбурюванням інших осіб до незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод кожна фізична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Ст.41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що неможливість позивачів провести нотаріальне посвідчення договору є порушенням їх права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Тому, виходячи із закладеного у ст.6 ч.1 Конвенції права людини на справедливий і безсторонній суд під час визначення її громадянських прав і обов'язків, суд вважає за необхідне задовольнити позов за відсутності іншого дієвого способу захисту прав позивачки.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання відповідачем позову слід прийняти.

Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 206, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПННОМЕР_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності задовольнити.

Визнати дійсним договір дарування будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 1369 м2 для обслуговування будинку та господарчих будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та ? частину земельної ділянки площею 1369 м2 для обслуговування будинку та господарчих будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та ? частину земельної ділянки площею 1369 м2 для обслуговування будинку та господарчих будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за такими реквізитами: отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя: