Справа № 296/7280/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" вересня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Рожкової О.С.,
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , малолітньої дитини ОСОБА_3 , за участю заінтересованих осіб Міністерства соціальної політики України та Російської федерації, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:
27.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: загибелі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 30 липня 2014 року на території Донецької області, поблизу с. Дмитрівка Шахтарського району, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Заявник мотивує свої вимоги тим, що її чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинув при виконанні обов`язку військової служби 30 липня 2014 року на території Донецької області, поблизу с. Дмитрівка Шахтарського району, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Вказала, що 13.04.2014 року Житомирським об`єднаним міським військовим комісаріатом (ОМВК) її чоловіка ОСОБА_4 призвано на військову службу по мобілізації у Збройні Сили України. З 18.04.2014 року ОСОБА_4 перебував на посаді командира зенітно-ракетного взводу 1-го механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 30-ї окремої механізованої бригади. Як зазначено в акті проведення службового розслідування по факту загибелі старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 26.10.2015 року, згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 17.07.2014 року № 0123 старшого лейтенанта ОСОБА_4 в складі свого підрозділу залучено до участі в бойових діях на території Донецької та Луганської областей. 30.07.2014 року при виконанні бойового завдання старший лейтенант ОСОБА_4 разом із групою військовослужбовців підрозділу в районі с. Маринівка Донецької області, що знаходиться поблизу с. Дмитрівка Шахтарського району Донецької області, потрапив у засідку окупантів. В результаті бойового зіткнення частина військовослужбовців загинула, інша частина потрапила пораненими в полон, а троє військовослужбовців, у тому числі і старший лейтенант ОСОБА_4 , вважалися безвісти зниклими. З цих підстав Слідчим управлінням УМВС України в Житомирській області проводилося досудове розслідування, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004933 від 11.09.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.146 КК України. 22.12.2014 року до бюро судово-медичної експертизи Шахтарського відділення Донецької області з лісосмуги біля с. Дмитрівка Шахтарського району Донецької області доставлені останки тіла невідомого чоловіка 35-40 років. Причина смерті не встановлена внаслідок різких гнильних змін та муміфікації трупа, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 22.12.2014 року №358. Постановою слідчого СУ УМВС України в Житомирській області капітана міліції ОСОБА_5 про встановлення особи трупа від 18.08.2015 року визначено, що невстановленою особою чоловічої

генетичної статі (труп №358), який зберігався у Запорізькому обласному бюро СМЕ, біологічні зразки якого досліджувались у висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області від 22.07.2015 року №398/15, являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Житомир, зареєстрований в АДРЕСА_1 . З цих підстав, 10.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 . Відповідно до витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині від 21.10.2015 року №253, старшого лейтенанта ОСОБА_4 , командира зенітного артилерійського взводу механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , який загинув 30.07.2014 року в службовий час під час виконання бойового завдання в районі с. Дмитрівка Шахтарського району Донецької області, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 18.08.2015 року у зв`язку зі смертю. Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій та травм від 21.12.2015 року №4894, смерть старшого лейтенанта ОСОБА_4 пов`язана із захистом Батьківщини. Заявник вважає, що встановлення факту загибелі її чоловіка, ОСОБА_4 , при виконанні обов`язку військової служби внаслідок військової агресії Російської Федерації можливо встановити лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановлення такого факту чинним законодавством України не передбачено.
В судове засіданні заявник не з`явилася, згідно поданого клопотання просила розглядати справу у її відсутність, заяву підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній (а.с.121)
Представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України, у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення на заяву не подав (а.с.117).
Представник заінтересованої особи - Російської Федерації у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення на заяву не подав (а.с.119).
Дослідивши та оцінивши у сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебувала у шлюбі зі ОСОБА_4 з 17 листопада 2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 17.11.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чуднівського районного управління юстиції (а.с.13).

13.04.2014 року Житомирським об`єднаним міським військовим комісаріатом (ОМВК) ОСОБА_4 призвано на військову службу по мобілізації у Збройні Сили України. З 18.04.2014 року ОСОБА_4 перебував на посаді командира зенітно-ракетного взводу 1-го механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 30-ї окремої механізованої бригади (а.с.16-17).

Як вбачається з довідки Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №11346 від 21.10.2015 року ОСОБА_4 , військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей у період з 23.07.2014 року по 13.08.2014 року (а.с.69).

З акту проведення службового розслідування по факту загибелі старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 26.10.2015 року вбачається, що згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 17.07.2014 року №0123 старшого лейтенанта ОСОБА_4 в складі свого підрозділу залучено до участі в бойових діях на території Донецької та Луганської областей. 30.07.2014 року при виконанні бойового завдання старший лейтенант ОСОБА_4 разом із групою військовослужбовців підрозділу в районі с. Маринівка Донецької області, що знаходиться поблизу с. Дмитрівка Шахтарського району Донецької області, потрапив у засідку окупантів. В результаті бойового зіткнення частина військовослужбовців загинула, інша частина потрапила пораненими в полон, а троє військовослужбовців, у тому числі і старший лейтенант ОСОБА_4 , вважалися безвісти

зниклими (а.с.16).

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 22 грудня 2014 року №358, виданим Шахтинським відділенням бюро судово-медичної експертизи, з лісосмуги біля с. Дмитрівка Шахтарського району Донецької області доставлені останки тіла невідомого чоловіка 35-40 років. Причина смерті не встановлена внаслідок різких гнильних змін та муміфікації трупа, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 22.12.2014 року №358 (а.с.70).

Постановою слідчого СУ УМВС України в Житомирській області капітана міліції Шипнівського В.М. про встановлення особи трупа від 18.08.2015 року визначено, що невстановленою особою чоловічої генетичної статі (труп №358), який зберігався у Запорізькому обласному бюро СМЕ, біологічні зразки якого досліджувались у висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області від 22.07.2015 року №398/15, являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Житомир, зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.71).

10.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 (а.с.72).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.10.2015 року №253, старшого лейтенанта ОСОБА_4 , командира зенітного артилерійського взводу механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , який загинув 30.07.2014 року в службовий час під час виконання бойового завдання в районі с. Дмитрівка Шахтарського району Донецької області виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 18.08.2015 року у зв`язку зі смертю (а.с.83).
Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв №4894 від 21 грудня 2015 року встановлено, що смерть старшого лейтенанта ОСОБА_4 пов`язана з захистом Батьківщини (а.с.84).

Згідно з Указом Президента України «Про відзначення державними нагороди України» від 16.01.2016 року №9/2016 «за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі» старшого лейтенанта ОСОБА_4 посмертно нагороджено орденом «Богдана Хмельницького» III ступеня (а.с.85-95).

Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VIII було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви убачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.
З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово - Морських Сил України. У подальшому лідер партії «Русское единство» Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання

на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.
Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".
17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".
21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VІІ, із змінами і доповненнями, Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України із зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Республіку Крим Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).
Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися таким чином.
Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації, батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.
11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.
На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29 серпня 2014 року, в зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».
Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової

техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси, які постачалися з території РФ. Це підтверджувалося поясненнями численно затриманих військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації.
Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.
Статтею першою Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ збройна агресія визначається як застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема:

-вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;

-напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року за №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз.2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.
Крім того, постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.
Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.
Отже, при вирішенні даної справи знайшов своє підтвердження факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, що є загальновідомим.
ОСОБА_4 , військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , перебував у районні виконання бойових завдань особовим складом частини та безпосередньо приймав участь у антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях з 23.07.2014 по 13.08.2014 (а.с.69).
Враховуючи, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією, ОСОБА_4 30 липня 2014 року загинув, також обставини того, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було

порушено право ОСОБА_4 на життя і здоров`я, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звернення заявника в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обумовлено необхідністю визначення статусу ОСОБА_4 , як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених нормами міжнародного гуманітарного права (що складається з Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 року, Додаткових протоколів до них, інших міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконуючи обов`язки військової служби, в результаті збройної агресії Російської Федерації, заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обовязку військової служби 30 липня 2014 року на території Донецької області, поблизу с. Дмитрівка Шахтарського району, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заявник:
ОСОБА_1
Проживає за адресою:
АДРЕСА_2
Паспорт серії НОМЕР_4

Заінтересовані особи:
Міністерство соціальної політики України
Місцезнаходження за адресою:
01601, м.Київ, вул.Еспланадна,8/10

Російська Федерація
Адреса листування:
Посольство Російської Федерації в Україні,
Повітрофлотський проспект, 27
м.Київ,03049

Повний текст рішення складено 17.09.2018 року.
Cуддя О. С. Рожкова