Номер провадження: 22-ц/785/22/18
Номер справи місцевого суду: 495/7672/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4 про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину, прийняття спадщини, та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4, про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину, прийняття спадщини, та визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Визнано частково недійним та скасовано в частині 1/2 :

свідоцтво про право на спадщину за законом видане Шостою Одеською державною нотаріальною конторою 01.02.2004 року згідно якого ОСОБА_2 є власником житлового будинку №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Скасовано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, в 1/2 частині запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок будинку №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадщину за законом, яка залишилася після смерті ОСОБА_5, померлого 27.09.2003 року, у вигляді ? частини житлового будинку №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2003 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.11)

Позивач та відповідач є донькою та дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвами про народження та про шлюб. (а.с.12.-13.)

Померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності належав житловий будинок №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області. (а.с.14-15).

20.09.2016 року позивач звернулася до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на житловий будинок №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області, в якій зазначила що зазначену спадщину прийняла, адже постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також зазначила, що іншим спадкоємцем є дружина померлого ОСОБА_2, тобто відповідач у справі. (а.с.74)

Листом завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори №1272/02-14 від 21.09.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, на вказане вище нерухоме майно, зважаючи на те, що свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області, вже видане, 01.07.2004 року на імя дружини померлого ОСОБА_2 та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. (а.с.75)

В матеріалах спадкової справи міститься заява відповідача ОСОБА_2, до Шостої державної нотаріальної контори від 11.03.2004 року про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 та видачу свідоцтва про право на спадщину. У вказаній заяві відповідач зазначила, що крім неї інших спадкоємців передбачених законодавством України немає. Крім того відповідач зазначила, що на одержання свідоцтва про право власності на 1/2 долю в спільному майні подружжя, не претендує. (а.с.60)

26.09.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просила: визнати недійним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане Шостою Одеською державною нотаріальною конторою 01.02.2004 року згідно якого ОСОБА_2 є власником житлового будинку №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області; скасувати у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок будинку №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області; визнати за ОСОБА_3 право власності на спадщину за законом, яка залишилася після смерті ОСОБА_5, померлого 27.09.2003 року, у вигляді ? частини житлового будинку №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_3 зазначила, що 27.09.2003 року помер її батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Далі позивач зазначає, що вона після смерті батька постійно проживала та була зареєстрована у вказаному вище житловому будинку разом з матірю ОСОБА_2 та у вересні 2016 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на 1/2 частину житлового будинку №15-в по вул. Десантників в м. Білгород-Дністровському Одеської області. Але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи це тим, 01.07.2004 року відповідачу ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на увесь будинок, який належав спадкодавцеві.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, також, є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька та в установленому законом порядку прийняла спадщину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанціїз огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В матеріалах спадкової справи міститься заява позивача до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області від 20.09.2016 року про видачу свідоцтва про права на спадщину за законом на 1/2 частину спірного житлового будинку після смерті батька ОСОБА_5 (а.с.74) На вказану заяву нотаріус повідомив позивачу про неможливість видати свідоцтво у звязку з тим, воно видане на все майно на імя відповідача. (.с.75)

Таким чином судом встановлено, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 відповідач не повідомила нотаріуса, про те, що у житловому будинку №15-в по вул. Десантників, в м. Білгород-Дністровському Одеської області зареєстрована ще і її донька ОСОБА_3, яка також є спадкоємцем першої черги після смерті батька, що в свою чергу призвело до порушення майнових прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Як вбачається з копії паспорта позивача, а також з копії будинкової книги, позивач з 2001 року та по теперішній час зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в спірному житловому будинку. (а.с.9, 16-18).

Відповідачкою даний факт не заперечувався.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач ОСОБА_3 у встановлений законом порядок, відмовилася від прийняття спадщини на вищевказаний будинок.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Однак, апеляційний суд Одеської області не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення частки позивача в спадковому майні в розмірі ? частини житлового будинку.

Враховуючи те, що відповідач на час смерті спадкодавця являлась власником ? спірного будинку, то спадкуванню між позивачем та відповідачем підлягає ? частина будинку, яка належала померлому.

Тобто, частка позивача в спадковому майні після смерті батька складає ? частину спірного житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги щодо проживання позивача за різними адресами, спростовуються матеріалами справи, згідно яких позивач з 2001 року та по теперішній час зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в спірному житловому будинку, що було підтверджено самою скаржницею в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо строків позовної давності, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка не пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вже було зазначено вище позивачка прийняла спадщину в порядку статті 1268 ЦК України, а в порядку ст. 1297 ЦК України звернувшись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, яку прийняла після свого батька, дізналася що її право порушене, у звязку з отриманням відповідачем усього спадкового будинку.

Таким чином, позивач дізналася про порушення її права лише 12.09.2016 року, що в свою чергу дає підстави вважати, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За таких обставин та вимог зазначених норм права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні у звязку із порушенням норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, судова колегія ,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Прийняти постанову.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року змінити, замінивши слова та цифри в резолютивній частині рішення з ? на ? частину.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_7

Повний текст судового рішення 01.06.2018р.