Номер провадження 2/243/1618/2018
Номер справи 243/3883/18
13 червня 2018 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» до ОСОБА_1
вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
учасники справи не з?явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. ПАТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він має на балансі гуртожиток, розташований за адресою: м.Слов?янськ, вул.Свердлова, 34. Місце проживання відповідача по справі, зареєстроване у зазначеному гуртожитку, однак ОСОБА_1 з 2017 року за місцем реєстрації не проживає. На теперішній час місцезнаходження ОСОБА_1 позивачу невідоме, будь-які засобу зв?язку з ним відсутні.
Просить суд визнати ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кім.15, таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Представник позивача ОСОБА_2, яка діє у справі на підставі нотаріально посвідченої довіреності серії НМХ 349117 від 06.11.2017 р., надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення заперечень немає.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
3. Відповідно до ухвали суду від 31.05.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» до ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та відкрито спрощене провадження у справі, запропоновано відповідачеві у п?ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п?ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання (а.с.27).
4. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з?явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
5. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені Судом.
6. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 509315, виданого Слов?янською міською радою 24 квітня 2012 року, Державі Україна в особі Міністерства інфраструктури України на праві господарського відання Державному підприємству «Донецька залізниця» на підставі рішення виконавчого комітету Слов?янської міської ради № 255/2 від 18.04.2012 р. належить будівля невиробничого призначення, розташована за адресою: м.Слов?янськ, вул.Свердлова, 34 (а.с.4). Право власності зареєстровано у КП «БТІ» за № 931 в книзі 9 24 квітня 2012 р. (а.с.4зв.).
7. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 126563934 від 06.06.2018 р., будівля невиробничого призначення за адресою: м.Слов?янськ, вул.Свердлова (Вокзальна), 34, площею 995,2 кв.м. на праві господарського відання належить ДП «Донецька залізниця» на підставі свідоцтва про право власності б/н від 24.04.2012 р. (а.с.30-33).
8. Згідно з ордером № 13 від 16.11.2016 р. на житлову площу у гуртожитку ОСОБА_1 надано право на зайняття житлової площі у гуртожитку за адресою: м.Слов?янськ, вул.Вокзальна, 34, кімната 15 (а.с.5).
9. Згідно договору найму житлового приміщення у гуртожитку від 01.07.2017 р. ПАТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» надав ОСОБА_1 у користування житлове приміщення за адресою: м.Слов?янськ, вул.Вокзальна, 34, кім.15 (а.с.24-25).
10. Відповідно до наказу (розпорядження) ПАТ «Українська залізниця» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» № 194/ОС від 26.09.2017 про припинення трудового договору ОСОБА_1 з 26.09.2017 р. звільнено з посади електрозварника ручного зварювання 3 розряду за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.22).
11. Згідно акту, затвердженого головним інженером виробничого підрозділу «Лиманського територіального управління» від 14.11.2017 р., комісією встановлено, що ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кім.15, за зазначеною адресою не мешкає тривалий час, квартиру плату не сплачує (а.с.7).
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
12. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
13. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов?язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
14. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
15. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
16. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
17. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що право членів сім?ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України кодексуУкраїни (далі ЖК).
Зокрема, відповідно до положення статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім?ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім?ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 71 ЖК, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач був зареєстрований у житловому приміщенні на підставі договору найму житлового приміщення у гуртожитку.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
18. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров?я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
19. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
20. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна кімната у гуртожитку має статус державного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідач не є наймачем житлового приміщення і не проживав в кімнаті тривалий час, принаймні з 14.11.2017 р. (а.с.7), будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
21. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов?язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
22. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог ст.71 ЖК України, наймач житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад шість місяців.
23. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірній кімнаті гуртожитка більше шести місяців.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов?язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірній кімнаті гуртожитка, користується нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в цьому житловому приміщенні.
24. При цьому, відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що він не є власником цього житла, адже гуртожиток перебуває у державній власності, а тому визнання відповідача, втратившим право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
25. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
26. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
27. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 1762,00 грн. судового збору, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,
1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, таким, що втратив право користування кімнатою № 15 у будинку № 34 по вул.Вокзальній (Свердлова) у м.Слов?янську Донецької області.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Словянського міськрайонного суду ОСОБА_3