Справа № 362/58/18
Провадження № 2/362/909/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участю: секретарів судового засідання Шевченко М.В., Сілецької М.О.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

04.01.2018 р. позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 41.46-13/1-106 від 04.07.2008 р. у розмірі 44833,79 доларів США а також судовий збір у справі в розмірі 18302,49 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 04.07.2008 р. Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 41.46-13/1-106, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання в розмірі 24483 доларів США зі сплатою позичальником 12,50 процентів річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 03.05.2014 р.

Крім того, 04.07.2008 р. між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №41.06-13/5-106, відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед кредитором солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору, укладеного між Кредитором та Позичальником.

Банк свої зобов'язання за даним договором перед відповідачем виконав, а останній не виконав належним чином умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановленні договором строки та порядку, у зв'язку із чим у відповідача ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість у сумі 44833,79 доларів США, що станом на 05.12.2017 р. за курсом НБУ еквівалентно 1220165,85 грн., яка складається з: простроченої заборгованості 21253,64 доларів США, що еквівалентно 578424,57 грн.; заборгованість по процентах 23580,15 доларів США, що еквівалентно 641741,28 грн.

У судове засідання представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно наявної у справі заяві просив здійснювати розгляд у його відсутність.

В судовому засіданні представник відповідачів - адвокат ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 щодо задоволення позовних вимог заперечили, просили застосувати строки позовної давності, виклавши свою позицію у письмовій формі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про розгляд цивільної справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 04.07.2008 р. укладено кредитний договір № 41.46-13/1-106.

Відповідно до п.1.1. Кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 24483,00 доларів США зі сплатою 12,50 процентів річних та встановлено порядок погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіку, з встановленим терміном повернення основної заборгованості до 03.05.2014 р.

Відповідно до підпунктів 3.3.9 Договору кредиту позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному підпунктом 1.1 договору.

Відповідач ОСОБА_1, як позичальник, взяв на себе зобов'язання суворо дотримуватися умов Договору кредиту, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання.

30.10.2008 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 відповідно до якої п.1.1. Кредитного договору викладено в новій редакції, якою збільшено процентну ставку до 13.5 % (а.с.6).

29.04.2009 р. між сторонами укладено Додаткову угоду, якою змінено пункт 1.1.1 Договору кредиту, яким починаючи з березня 2009 р. змінено графік погашення заборгованості по кредиту та викладено його в новій редакції з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 03.05.2014 р. (а.с.7).

З метою забезпечення належного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов'язань згідно вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 04.07.2008 р. було укладено Договір поруки №41.06-13/5-106 від 14.06.2007 р., за умовами якого, відповідач ОСОБА_3 зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії а також можливих штрафних санкцій у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту та купівлі автотранспортних засобів.

29.04.2009 р. між позивачем та відповідачами було укладено додаткову угоду до договору поруки, якою п.1.1 Договору викладено в новій редакції, якою враховані положення Додатковий угод (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме наданого позивачем розрахунку вимог банк у звязку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №41.46-13/1-106 від 04.07.2008 р., відповідач ОСОБА_1 на виконання вказаного Договором кредиту здійснював періодичні платежі в рахунок погашенні заборгованості до 26.08.2009 р. (а.с.30-35).

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи те, що перша прострочка сплати за користування кредитними коштами відбулася 21.09.2009 р., термін сплати заборгованості встановлений, згідно графіку платежів по 20-те число кожного місяця, то права позивача слід вважати порушеними після несплати відповідачем платежу за вказаний платіжний період, а саме з першого дня прострочення 21.09.2009 р.

Оскільки за умовами Договору погашення кредиту повинно здійснюватися відповідачем частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р. у справі № 6-116цс13.

Так, у даній постанові Верховний Суд зробив висновок щодо застосування ст. 261, 530, 631 ЦК України і зазначив, зокрема, про наступне: "Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатися залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислювати з моменту настання строку погашення чергового платежу".

Відповідно до принципу верховенства права, через призму ст. 3 Конституції України, людина та її права визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За визначенням Конституційного Суду України у постановлених ним рішенням, верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема, у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується законодавством як однією з його форм, включаючи інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї, які легітимовані суспільством та відповідають ідеології справедливості.

Зазначені принципи справедливості, добросовісності, рівності та свободи у відносинах споживчого кредитування в повній мірі знайшли своє відображення у ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Положеннями ст. 42, 92 Конституції України визначено, що громадянам України гарантовано, що держава захищає права споживачів, здійснюючи контроль за якістю і безпечністю усіх видів послуг та, встановлюючи законами України засади створення та функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Враховуючи те, що споживач фінансових послуг фактично є слабким суб"єктом економічних відносин, держава забезпечує його захист, а також рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.

Наведений підхід до правовідносин у сфері споживчого кредитування прописано і Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань".

Міжнародними актами і, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 р. № 39/248 констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Європейського союзу у 1973 році за № 543 передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об"єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Крім того, слід зазначити, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як "строк дії договору" та "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Так, кредитним договором визначено кінцевий термін погашення заборгованості -03.05.2014 р.

Відповідно до ст.ст. 257-258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком - один рік.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Останній платіж відповідача ОСОБА_1 за Договором кредиту було здійснено 26.08.2009 р., що вбачається з розрахунку заборгованості з відображеною датою повернення коштів.

Наступний черговий платіж відповідач-1 згідно графіку, передбаченого Договором кредиту, мав здійснити до 20.09.2009 р.

Починаючи з 21.09.2009 р. відповідач не здійснював жодних платежів за кредитом.

Аналізуючи умови Кредитного - договору сторін і зміст зазначених правових норм, можна дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду України №6-20цс14 від 19.03.2014 р.

Таким чином, не здійснивши наступного чергового платежу в рахунок погашення кредиту, відповідач-1 порушив свої зобов'язання за Договором кредиту.

Крім того, кінцевим терміном погашення основної заборгованості за вказаним кредитним договором є 03.05.2014 р.

Таким чином, вже починаючи з 21.09.2009 р. позивач фактично знав про своє порушене право, проте і після спливу кінцевого терміну погашення заборгованості не заявляв про нього, відтак саме з 03.05.2014 р. починається перебіг позовної давності щодо будь-яких вимог позивача, що виникають з Договору кредиту №41.46-13/1-106 від 04.07.2008 р.

З огляду на наведене та враховуючи положення ст.ст. 257-258 ЦК України, строк позовної давності, щодо вимог за Договором кредиту №08-038/305 від 14.06.2007 р. сплив 03.05.2017 р.

При цьому, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 29.12.2017 р. (дата подачі позову до поштового відділення (04.01.2018 р. дата надходження позову до суду), тобто після спливу позовної давності за вимогами по Договору кредиту.

Позивач не був позбавлений можливості звернутися з вказаним позовом в межах строку позовної давності, але станом на дату звернення позивача до суду строк позовної давності є пропущеним, а клопотання про його поновлення не заявлено останнім, як і не вказано поважних причин пропуску такого строку.

Крім того, пунктом 1.1. укладеного між позивачем і відповідачем-2 Договору поруки від 04.07.2008 р. передбачено, що відповідач-2 поручається перед позивачем солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту на умовах, передбачених вищезазначеним Договором кредиту.

Крім цього, п. 2.1.1. передбачено кінцевий терміном погашення кредиту до 03.05.2014 р. або інший термін дострокового погашення у випадках, передбачених Основним договором.

Приписами статті 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За положеннями статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, для визначення строку дії Договору поруки підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Верховним Судом України неодноразово, зокрема, у постанові від 17.09.2014 р. при розгляді справи №6- 53цс14 було констатовано: умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Частиною 4 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України №6-2662цс15 від 20.04.2016, №6-170цс13 від 17.09.2014 та №6-53цс14 від 17.09.2014.

Отже, виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Вказаний правовий висновок відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах №6-28цс14 від 10.09.2014 та №6-2662цс15 від 20.04.2016.

Отже, оскільки починаючи з 03.05.2014 р. позивач протягом шестимісячного строку не звернувся до ОСОБА_3 як поручителя за Договором поруки, з позовом у судовому порядку, то починаючи з 03.11.2014 р. правовідносини поруки є таким, що припинилися.

Відповідно до полжень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження звернення з вимогою до поручителя - ОСОБА_3 в період з 04.05.2014 р. по 03.11.2014 р.

Верховний Суд України у постанові від 07.10.2015 р. при розгляді справи №6- 263цс15, висловив наступну правову позицію: «Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.»

Отже, позовні вимоги позивача, пред'явлені ним до відповідача ОСОБА_3, як до поручителя, за припиненою порукою не можуть бути задоволені судом.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини слід відмовити ПАТ "Укрсоцбанк" в задоволенні вимог до обох відповідачів в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 610, 611, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Кравченко Л.М.