Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1610/17 Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 32 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 274/1610/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Чорнобильпроменергобуд", третя особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес", про стягнення заробітку, втраченого внаслідок каліцтва, з урахуванням ступеню професійної працездатності

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Замеги О.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь з Державного підприємства "Чорнобильпроменергобуд" 209 752,00 грн. заробітку, втраченого внаслідок каліцтва, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності за період з 24.02.2015 р. по 01.02.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 24.02.2015 року на автодорозі Київ - Ковель, 45 км + 750 м, за участю автомобіля УАЗ-469, д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, пасажиром якого він був, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 з вини якого трапилася ДТП та який у подальшому помер у лікарні від отриманих травм, він (позивач) на 50% втратив працездатність та отримав ІІІ групу інвалідності. Автомобіль, яким керував ОСОБА_4 належить відповідачу - ДП "Чорнобильпроменергобуд". Враховуючи наведені обставини та зважаючи на положення статей 1195 та 1197 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що має право на відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку за період з 24.02.2015 р. по 01.02.2018 р. у розмірі 209 752,00 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зокрема зазначає, що підставою звернення до суду із вказаним позовом стало спричинення тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працездатності, позовні вимоги грунтуються на положеннях ст.ст. 1194, 1195, 1197 ЦК України, а тому суд першої інстанції, відмовляючи у його задоволенні, застосував норми матеріального права, які не підлягали до застосування, а саме Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ДП "Чорнобильпроменергобуд" зазначив, що в матеріалах справи знаходяться письмові докази, що позивач постійно отримував і страхові виплати і тимчасову матеріальну допомогу, які компенсують втрату заробітку, а також позивач продовжував працювати та отримувати заробітну плату. Розмір грошових коштів, які отримував позивач, були набагато більші, ніж заявлений ним в позовній заяві розмір відшкодування грошових коштів як втраченого заробітку. На даний час позивач отримує грошові кошти, які компенсують втрачений заробіток і заробітну плату в значно більшому розмірі , ніж до дорожньо-транспортної пригоди.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 вказав, що відповідач необгрунтовано вважає, що втрата заробітку не є шкодою та безпідставно не бере уваги приписи ст. 1197 ЦК України.

Сторони до апеляційного суду не з'явились, просили розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 УПК України, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.02.2015 р. на автодорозі Київ - Ковель, 45 км + 750 м сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля УАЗ-469, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, пасажиром якого був ОСОБА_1, та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4

Дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія ОСОБА_4, який виконував свої трудові обов'язки як працівник ДП "Чорнобильпроменергобуд".

Після ДТП ОСОБА_1 було госпіталізовано до Бородянської центральної районної лікарні Київської області, де він перебував з 24.02.2015 р. по 27.02.2015 р., а в подальшому, а саме - з 27.02.2015 р. по 31.03.2015 р. та з 03.08.2015 р. по 14.08.2015 р. ОСОБА_1 проходив лікування у Бердичівській центральній міській лікарні Житомирської області, а з 19.11.2015 р. по 03.12.2015 р. - у Науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів (ннлк) ВНМУ ім. М.І. Пірогова, де проходив лікування травм, отриманих внаслідок ДТП.

Всі вищезазначені обставини встановлені рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.09.2016 р. у справі № 274/1916/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЮНІВЕС", ДП "Чорнобильпроменергобуд" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом, яке набрало законної сили (а.с. 7-10).

ОСОБА_1 за наслідками травм, отриманих через ДТП, було встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.02.2018 р., що також підтверджується довідкою серії 12ААА № 218803 від 04.11.2015 р., з якої вбачається, що причиною інвалідності є трудове каліцтво, ступінь втрати професійної працездатності - 50% (а. с. 11), а в подальшому продовжено на строк до 01.03.2020 р., що підтверджується довідкою серії 12ААБ № 025736 від 01.02.2018 р. (а. с. 149 - 150).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що внаслідок отримання ним каліцтва (ІІІ групи інвалідності) та втрати професійної працездатності 50% він втратив заробіток і що така втрата не була покрита органами соціального страхування.

Колегія суддів вважає такий висновок правильним та погоджується з ним із таких мотивів.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У даній справі такою особою є Державне підприємство «Чорнобильпроменергобуд».

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття 173 Кодексу законів про працю України).

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Згідно зі ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; забезпечити згідно з медичним висновком домашній догляд за потерпілим (або компенсувати йому відповідні витрати). Усі види соціальних послуг та виплат, передбачених цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що застрахованим особам у разі настання страхового випадку виплачуються страхові виплати, однією з яких є страхова виплата втраченого заробітку залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки від 21.03.2018 р. про отриману матеріальну допомогу по тимчасовій втраті працездатності та заробітну плату, яку отримав ОСОБА_1 за період з лютого 2015 р. по лютий 2018 р., позивачем у зазначений період отримано усього 337 207,92 грн., з яких 66 621,45 грн. - матеріальна допомога по тимчасовій непрацездатності та 270 586,47 грн. - заробітна плата (а.с. 106 - 107).

Зі змісту листа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердичеві Житомирської області від 21.07.2017 р. № 05-564 встановлено, що постановою Відділення від 18.12.2015 р. ОСОБА_1 призначено страхові виплати - щомісячна страхова виплата у розмірі 1 554,34 грн., одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності у розмірі 5 856,50 грн., у подальшому призначено доплату по одноразовій допомозі у розмірі 5 856,50 грн., та доплату по щомісячній страховій виплаті: за жовтень 2015 р. - 501,40 грн., за листопад 2015 р. - 1 554,35 грн., за грудень 2015 р. - 1 554,35 грн., за січень 2016 р. - 1 554,35 грн., а також встановлено нову щомісячну страхову виплату у розмірі 3 108,69 грн., з 01.03.2017 р. проведено перерахунок страхових виплат і з 01.03.2017 р. страхова виплата складає 3 842, 34 грн., яка буде проводитись до 31.01.2018 р. (а. с. 55)

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що органами соціального страхування відповідно до проведених виплат було у повному обсязі компенсовано втрачений внаслідок каліцтва заробіток позивача, відтак вважає, що підстав для його стягнення з відповідача за нормами ст.ст. 1195, 1197 ЦК України немає.

Саме з таких мотивів виходив і суд першої інстанції, та вважаючи позовні вимоги недоведеними - відмовив у їх задоволенні.

Натомість доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, оскільки були предметом дослідження як суду першої інстанції так і апеляційної інстанції, їм надана належна правова оцінка і на правильність прийнятого рішення вони не впливають за наведених вище мотивів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.09.2018.

Головуючий Судді