Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 607/12028/13-ц

провадження № 61-7414св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник заявника - Чупіль Роман Ростиславович,

суб'єкт оскарження - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,

боржники: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у складі судді Дзюбановського Ю. І., від 21 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Демковича Ю. Й.,

Загорського О. О., Ткача З. Є., від 06 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду зі скаргами на дії та постанови державних виконавців відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Скарги обґрунтовані тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 564 749,08 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 16 травня 2013 року складає

4 514 039,40 грн та пеню у розмірі 18 281 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 травня 2013 року складає 146 120,02 грн. Державними виконавцями відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 29 квітня 2016 року винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень, відкритих на примусове виконання виконавчих листів, виданих Тернопільським міськрайонним судом, у зв'язку зі сплатою заборгованості у повному обсязі.

ПАТ «УкрСиббанк» вважало, що стягнення заборгованості повинно було відбуватися у валюті отриманого кредиту - доларах США, а не у гривні, проте у ході виконавчого провадження відділом державної виконавчої служби на рахунок банку перераховувалися грошові кошти саме у гривні, які на виконання умов кредитного договору та рішення суду конвертовані банком у долари США згідно з існуючим курсом валют, тому на погашення заборгованості надійшла лише сума 184 671,21 доларів США. Залишок заборгованості згідно з рішенням суду склав 380 077, 87 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «УкрСиббанк» просило визнати неправомірними рішення та дії державних виконавціввідділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень № 46242790,

№ 46242912, № 46242657, № 46245364 від 29 квітня 2016 року

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 21 липня 2016 року у задоволенні скарг ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що банком не доведено порушення його прав рішеннями чи діями державних виконавців, заборгованість боржниками сплачена повністю у національній валюті, а тому закінчення виконавчих проваджень є правомірним.

Ухвалою Апеляційної суду Тернопільської області від 06 вересня 2016 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням суду визначено стягнення заборгованості з відповідачів на користь банку у грошовій одиниці України - гривні, а Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено право державних виконавців самостійно змінювати суму стягнення за виконавчими документами.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 03 жовтня 2016 року,

ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій та ухвалити нову постанову, якою скарги ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги положення статті 533 ЦК України, якою передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заявник зазначає, що на момент ухвалення державними виконавцями постанов про закінчення виконавчих проваджень боржники сплатили на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість не у повному обсязі, не виконали повністю судове рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відтак, відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду.

07 лютого 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив (заперечення) представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10, в якому заявник просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові ухвали - без змін. Відзив мотивований тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2014 року заборгованість обчислена у національній валюті, а тому державним виконавцем відкрито виконавчі провадження та стягнуто грошові кошти на підставі зазначеного судового рішення. Заборгованість боржниками було погашена у повному обсязі, а тому державними виконавцями правильно винесені постанови про закриття виконавчих проваджень.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2007 року № 0 у розмірі

564 749,08 доларів США, що станом на 16 травня 2013 року еквівалентно

4 514 039,40 грн, пеню у розмірі 18 281 доларів США, що станом на 16 травня 2013 року еквівалентно 146 120,02 грн, судовий збір у розмірі 3 441 грн.

На виконання зазначеного рішення суду за заявою стягувача

ПАТ «УкрСиббанк» 20 травня 2014 року були видані чотири виконавчі листи по кожному із відповідачів, а саме: про солідарне стягнення на користь

ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року № 0 у розмірі

564 749,08 доларів США, що станом на 16 травня 2013 року еквівалентно

4 514 039,40 грн, пеню у розмірі 18 281 доларів США, що станом

на 16 травня 2013 року еквівалентно 146 120,02 грн, судовий збір у розмірі

3 441 грн.

27 січня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області відкриті виконавчі провадження

№ 46245364, № 46242657, № 46242790, № 46242912 з примусового виконання виконавчих листів про солідарне стягнення на користь

ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором.

Судами встановлено, що боржники за зазначеними виконавчими провадженнями частково виконували рішення суду та на момент закінчення виконавчих проваджень сплатили 4 662 180,04 грн, що становить 184 671,21 доларів США.

Постановами державних виконавців про закінчення виконавчого провадження від 29 квітня 2016 року закінчено виконавчі провадження № 46245364, № 46242657, № 46242790, № 46242912 у зв'язку з тим, що заборгованість сплачена у повному обсязі, рішення суду виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент закінчення виконавчих проваджень) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент закінчення виконавчих проваджень) у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

Відповідно до положень статті 383 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічні положення закріплені у статті 446 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи касаційним судом).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до частини першої, другої статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, - є гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом

За змістом статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання, вираженого сторонами договору в іноземній валюті, а отже сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З огляду на зазначене, виконання за виконавчим листом повинно було здійснюватись виходячи із загальної суми заборгованості, визначеної в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті були визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка була чинною на час закінчення виконавчих проваджень).

Державний виконавець був зобов'язаний керуватися положеннями

статті 53 Закону України «Про виконавче провадження», за частиною третьою якої в разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у разі виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягало примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється як зазначено у самому судовому рішенні в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована у національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковими до виконання.

Частиною першою статті 14 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду скарг судами попередніх інстанцій) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент закінчення виконавчих проваджень) виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання.

У статті 11 зазначеного Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У зв'язку із цим на нього покладається обов'язок здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Ухвалюючи 15 квітня 2014 року рішення у справі, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області визначив суму боргу в іноземній валюті з відображенням її еквіваленту у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення.

Визначаючи характер грошового зобов'язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована сума боргу саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні, вказаний на момент ухвалення судового рішення. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на момент ухвалення судового рішення не вважається належним (повним) його виконанням.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

У порушення вимог статей 212-214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), суди першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог закону та обставин справи не врахували, доводи скарг ПАТ «УкрСиббанк» належним чином не оцінили, не звернули увагу на те, що під час виконавчих проваджень виконання зобов'язання за судовим рішенням було проведено боржниками у національній валюті (не у валюті кредиту) в еквіваленті (по курсу) до валюти зобов'язання станом на 16 травня 2013 року, а не на момент зарахування коштів на рахунок кредитора, результатом чого стало часткове виконання судового рішення, та дійшли неправильного висновку про відмову у задоволенні скарг ПАТ «УкрСиббанк».

Частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення визначено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне тлумачення вказаних норм матеріального права, що призвело до помилкового висновку про те, що рішення суду про стягнення заборгованості з боржника було належним чином виконано, у зв'язку із чим державні виконавці обґрунтовано винесли 29 квітня 2016 року постанови про закінчення виконавчих проваджень.

Державні виконавці винесли постанови про закінчення виконавчих проваджень з порушенням вимог пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент закінчення виконавчих проваджень), оскільки боржниками рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2014 року у повному обсязі не виконано, у зв'язку з тим, що сума боргу, яка підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення платежу.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що ухвали судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повно і всебічно встановлені судами на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, касаційний суд дійшов висновку про можливість ухвалення нової постанови про часткове задоволення скарг ПАТ «УкрСиббанк».

Керуючись статтями 141, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 21 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 вересня 2016 року скасувати.

Скарги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Визнати неправомірними та скасувати постанови державних виконавців відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 29 квітня 2016 року Побер І. І. та Геличак О. М. про закінчення виконавчих проваджень № 46242790, № 46242912, № 46245364, № 46242657.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк