ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року

м.Суми

Справа №577/4817/17

Номер провадження 22-ц/788/919/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Конотопський арматурний завод»,

представники відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року в складі судді Кравченка В.О., ухваленого у м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» (далі ПрАТ «Конотопський арматурний завод») на свою користь грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки у сумі 982,94 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що з 02.07.2012 року по 12.03.2013 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Конотопський арматурний завод», працював на посаді юрисконсульта 1 категорії. Належні йому кошти після звільнення були стягнуті за судовими рішеннями, а саме заборгованість по заробітній платі, вихідна допомога, середній заробіток за затримку розрахунку та моральна шкода. Проте, до теперішнього часу невиплачена компенсація за невикористані дні відпустки, що і стало підставою звернення до суду з позовом. За підрахунками ОСОБА_1, приведеному у позовній заяві, кількість днів невикористаної щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу становить 17 днів, а сума компенсації складає 982,94 грн.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.03.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що жодного дня щорічної відпустки йому не надавалось, наказ про надання відпустки до його відома не доводився, відпускні не виплачувались, у рішенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.04.2013 року відсутнє посилання про стягнення на його користь відпускних, у наказі про його звільнення вказано, що відпустка ним не використана, а у розрахунковому листі за травень 2013 року строк невикористаної відпустки складає 16 календарних днів, розпорядчі та платіжні документи, які підтверджують виплату йому компенсації за невикористану щорічну відпустку у відповідача відсутні. Вказує, що в рішенні суду не приведено розрахунок належної йому суми компенсації за невикористану відпустку та не вказано конкретної суми, що підлягала б виплаті, відсутній розрахунок соціальної податкової пільги, яка начебто була відрахована з його заробітку.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Конотопський арматурний завод» посилається на те, що доказом отримання грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки є виписка АБ «Укргазбанк» по рахунку № 3672-980, яку надав сам позивач. Вказана виписка є офіційним документом, є дійсною, жодним судом не скасована, доказів недійсності цієї виписки позивач не надав.

Крім того, при звільненні 22.05.2013 року ОСОБА_1 був ознайомлений під розпис зі змістом своєї особової справи де у розділі V «Відпустки» вказано, що він використав у період з 14.01.2013 року по 18.01.2013 року пять календарних днів відпустки.

Згідно з п.п. 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом №5 від 13.01.2004 року до фонду додаткової заробітної плати відноситься оплата, а також компенсація у разі невикористання щорічних (основних та додаткових) відпусток. Отже, законодавець відніс виплати відпускних і компенсацію за невикористані відпустки до фонду заробітної плати, тому в довідці, яку надав позивач до своїх заперечень, законно вказано «борг по невиплаченій заробітній платі», в яку входять і нарахована сума за 5 днів відпускних.

Щодо розрахунку кількості днів за період з 02.07.2012 року по 12.03.2013 року для компенсації невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час та розрахунку середнього заробітку, то позивач не бере до уваги липень 2012 рік, що є помилковим.

Позивач доводи скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представники відповідача проти скарги заперечив та просили рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством фактично було сплачено ОСОБА_1 оплата відпуски тривалістю 21 день, тобто більше ніж належало, із яких пять днів у період з 14 по 18 січня 2013 року з нарахуванням відпускних в розмірі 357,75 грн., які у подальшому були стягнуті за рішенням суду разом із заборгованою заробітною платою за січень 2013 року, та сплачено компенсацію за решту 16 днів невикористаної відпуски 13.09.2013 року в сумі 840,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з наказом № 16-к від 02.07.2012 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ПАТ «Конотопський арматурний завод» на посаду юрисконсульта 1 категорії (а.с.15).

Відповідно до заяви від 04.01.2013 року ОСОБА_1 просив надати йому пять днів щорічної відпустки з 14.01.2013 року по 18.01.2013 року (а.с.63).

Згідно з наказом № 04-к від 15.01.2013 року позивачу надано п'ять днів відпочинку з 14.01.2013 року по 18.01.2013 року в рахунок щорічної відпустки за період робот з 02.07.2012 року по 02.07.2013 року (а.с.64).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.04.2013 року у справі № 577/1472/13-ц зобовязано ПАТ «Конотопський арматурний завод» звільнити ОСОБА_1 з посади юрисконсульта 1 категорії на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю з 12.03.2013 року та зробити відповідний запис у трудовій книжці і видати ОСОБА_1 трудову книжку.

Стягнуто з ПАТ « Конотопський арматурний завод» на користь ОСОБА_1 5 583 грн. заборгованості по заробітній платі з грудня 2012 року по березень 2013 року, 4 863 грн. вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку та 500 грн. відшкодування моральної шкоди, всього: 10 946 грн. (а.с.9-10).

На підставі рішення суду 24 липня 2013 року Конотопським міськрайонним судом виданий виконавчий лист (а.с.11).

Згідно з наказом № 55-к від 21.05.2013 року ОСОБА_1 звільнений з займаної посади за власним бажанням (а.с. 15).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтями 74,75 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 24 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Посилання ОСОБА_1 на те, що жодного дня щорічної відпустки йому не надавалося є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався з заявою про надання йому пяти днів відпочинку в рахунок щорічної відпустки у період з 14.01.2013 року по 18.01.2013 року і наказом ПАТ « Конотопський арматурний завод» № 04-к від 15.01.2013 року така відпустка була надана працівнику на підставі його заяви.

Перебування його у відпустці підтверджується і табелем обліку робочого часу на 2013 рік, що був наданий до суду та приєднаний до матеріалів справи, відповідно якого у січні 2013р. позивач працював 16 робочих днів з 21 робочих днів в цьому місяці, а 5 днів перебував у відпустці.

Згідно виданих позивачу розрахункових листів за січень 2013 року за кодом 26 зазначено про надання 5 днів відпустки і розмір оплати 357,75грн., з урахуванням утриманих податків сума відпускних до сплати становила 289 грн. 52 коп., а за травень 2013р. (вже після звільнення) за кодом 36 вказано 16 днів відпустки і сума компенсації за відпустку - 1144,64грн., до сплати з урахуванням належним сум обов'язкових утримань - 840грн.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що вказані суми оплати відпусток він отримав шляхом перерахунку на його банківський рахунок.

Він не звертався із заявою про проведення йому перерахунку заробітної плати у січні місяці 2013р. у зв'язку з тим, що фактично працював повний місяць і нараховані суми оплати 5 днів відпустки підлягають утриманню та проведенню з ним повного розрахунку відпрацьованого робочого часу.

Таким чином, доводи позивача проте, що він не перебував у щорічній відпустці в січні 2013 року та про не виплату йому компенсації за невикористану відпустку у зв'язку із звільненням не знайшли свого підтвердження.

Твердження позивача про те, що наказ про надання йому пять днів відпустки у період з 14.01.2013 року по 18.01.2013 року не був доведений до його відома не є підставою вважати, що він у вказаній відпустці не перебував, оскільки в подальшому позивач вказаний наказ не оскаржував.

Згідно із п. 7 Постанови КМУ № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до абз.1 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100 ( далі Порядок) для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абз. 1 п. 2 цього документа, для розрахунку суми компенсації (як і для відпускних) беруться виплати за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати компенсації. Працівникові, який пропрацював менше року, середня зарплата для розрахунку компенсації обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи: першого числа місяця, у якому виплачується компенсація.

З розрахункового періоду виключаються святкові та неробочі дні, а також періоди, упродовж яких працівник не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково (абз. 6 п. 2).

Суд першої інстанції вірно послався на вище викладені норми, врахувавши стаж працівника, що дає право на щорічну відпустку і прийшов до вірного висновку про те, що позивачу за час його роботи у ПАТ «Конотопський арматурний завод» належить всього 17 календарних днів відпустки, проте судом було встановлено, що ОСОБА_1 було фактично надано 21 день відпустки з яких 5 днів він використав, подавши відповідну заяву.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не отримував компенсації за 16 днів невикористаної відпустки спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи.

Згідно виписки по рахунку АБ «Укргазбанк» від 25 вересня 2017 року на виконання рішення Конотопського міськрайонного суду від 23 квітня 2013 року ПАТ «Конотопський арматурний завод» було перераховано 11 вересня 2013 року на рахунок ОСОБА_1 840 грн., що і є компенсацією за невикористану відпустку.

Крім того, нарахування ОСОБА_1 840 грн. підтверджується і платіжною відомістю за травень 2013 року (а.с.106).

Таким чином, права ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки не порушені.

Доводи позивача про те, що він має право на грошову компенсацію за 17 днів невикористаної щорічної відпустки не підлягають задоволенню, оскільки грошова компенсації була виплачена фактично за 21 невикористаний день щорічної відпустки.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що вищевказані докази підтверджують те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, в період роботи отримував відпустку, звільнився за власним бажанням та отримав всі належні йому виплати та трудову книжку.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 12 червня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: С.Г. Хвостик

ОСОБА_4