АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/3565/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарях - Гарматюк О.Д., Ткаченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-7» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Рада-7» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обгрунтування позову Товариство зазначало, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. ТОВ «Рада-7» є житловою організацією, яка обслуговує даний будинок.

10 травня 2003 року між сторонами було укладено договір «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території». Внаслідок невиконання відповідачем умов договору щодо сплати вартості отриманих комунальних послуг утворилася заборгованість, яка станом на 10 червня 2015 року становить суму 9 860 грн. 77 коп., яка складається з 7 120,58 грн. - вартості експлуатаційних послуг та 2 739,97 грн. - вартості опалення.

Посилаючись на викладене, та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 30.08.2017 р., позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 20 913,64грн. - основного боргу, інфляційної складової боргу в розмірі 9395,30 грн., 3 % річних - 1130,86 грн., пені у розмірі 5247,36 грн., а всього 36 687 грн. 18 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 7» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 36 686,52 грн. та судовий збір в сумі 1 600 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ТОВ «Рада 7».

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

ТОВ «Рада 7» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує вказаний будинок.

10.05.2003 р. між ТОВ «Рада» Корпорації «Позняки-жил-буд» ( далі «Підприємство») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до умов якого «Підприємство» взяло на себе зобов'язання щодо обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території, де знаходиться належна відповідачу на праві власності квартира. ОСОБА_1 зобов'язався не пізніше 1-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок «Підприємства» в розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги. Сторони встановили в даному договорі, що назва та реквізити експлуатуючої організації будуть уточнятися додатково після введення будинку в експлуатацію (т.1 а.с. 9-12).

На підставі Акту приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта житловий будинок АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_1) був зданий в експлуатацію 20.03.2007 р. (т.1 а.с. 239-240). Як видно із вказаного Акту, експлуатуючою організацією будинку є позивач ТОВ «Рада -7».

Згідно Договору про передачу на утримання та експлуатаційне обслуговування житлового будинку і прибудинкової території від 22 березня 2007 р., укладеного між ЗАТ «ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД» (Замовником) та ТОВ «Рада-7» ( Виконавцем), Замовник передає, а Виконавець приймає житловий будинок по АДРЕСА_1 ( будівельна адреса: АДРЕСА_1) з вбудовано-прибудованими приміщеннями загальноміського користування та прибудинковою територією з метою забезпечення кваліфікованого утримання, ремонту та експлуатаційного обслуговування жилих та нежилих приміщень, інженерного обладнання, належного санітарного стану будинку та прибудинкової території, надання власникам, співвласникам, наймачам, орендарям окремих житлових і нежитлових приміщень послуг за відповідну оплату.

На підставі Додатку до Договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 10 травня 2003 р., укладеного між ТОВ «Рада-7» та відповідачем ОСОБА_1, внесено зміни до пункту 1.1. Договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 10 травня 2003 р. та викладено його в такій редакції: предметом Договору є забезпечення Підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території, де знаходиться квартира, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. ( т.1 а.с. 12).

Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

На підставі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Судом встановлено, що позивач, як виконавець послуг, належним чином виконує свої обов'язки, які передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Натомість, відповідач, користуючись комунальними послугами, наданими позивачем, не виконує свої обов'язки щодо своєчасної та повної їх оплати, внаслідок чого виникла заборгованість.

Із Розрахунку заборгованості наданих послуг вбачається, що заборгованість відповідача за період з листопада 2013 р. по квітень 2017 р. становить 20 913,64грн. (т.1 а.с. 191).

Вказаний розрахунок сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки правильно обрахований, узгоджується з іншими зібраними у справі доказами й відповідачем належним чином не спростований.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження проведення ТОВ «Рада 7» комплексу робіт та заходів з утримання житлового будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території, а відтак, правомірність отримання Товариством відповідної плати за житлово-комунальні послуги.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів, які б свідчили про те, що житлово-комунальні послуги йому позивачем не надавалися або надавалися іншою особою, тому посилання відповідача на те, що ТОВ «Рада 7» не є належним позивачем по справі, не заслуговують на увагу.

Доводи відповідача про відсутність між сторонами укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг є безпідставними й спростовуються зібраними у справі доказами, крім того відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг. Оскільки відповідач отримував та споживав комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території та опалення, між сторонами виникли права та обов'язки у сфері житлово - комунальних послуг.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

В Договорі про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 10.05.2003 р. (п.2.2.5.) відповідач зобов'язався при несвоєчасному внесенні платні сплачувати пеню із розрахунку 1% від несплаченої суми за кожен день прострочки.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території (Справи № 6-59цс13, №6-2023цс15), що відповідно до ст.263 ЦПК України має враховуватися при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, - закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України &q?, ;Про житлово-комунальні послуги&q?ас; правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Як видно із складеного позивачем розрахунку заборгованості наданих послуг, доданого до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 30.08.2017 р., відповідачу нараховано пеню за один рік з квітня 2016 р. по квітень 2017 р. в сумі 5 247 грн. 36 коп., а також інфляційні втрати в сумі 9 395 грн. 30 коп. та 3% річних в сумі 1 130 грн. 86 коп. за період з листопада 2013 р. по квітень 2017 р. (т.1 а.с.189-191), які належить стягнути на користь Товариства.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України на сторони покладається судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В матеріалах справи містяться платіжні документи щодо сплати судового збору: при подачі позову в загальній сумі 243 грн. 60 коп. (121, 80 коп.х2=243,60) та при подачі заяв про збільшення позовних вимог згідно платіжних доручень: № 7312 від 04.12.2015 р. на суму 609 грн., №9757 від 01.06.2016 р. на суму 689 грн. (т.1 а.с. 99-100), №11591 від 26.01.2017 р. на суму 422 грн. (т.1 а.с. 192).

При останньому збільшення позовних вимог ТОВ «Рада 7» заявлено до стягнення вимоги з ціною позову в сумі 36 687 грн.16 коп.(т.1 а.с. 189-190).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакції Закону, що діяв на час подачі ТОВ «Рада 7» заяви про збільшення позовних вимог, за подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір із розрахунку 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи ціну збільшеного позову, ТОВ «Рада 7» повинно було сплатити судовий збір в розмірі мінімальної заробітної плати в сумі 1600 грн. З урахування раніше сплаченого судового збору позивачем додатково оплачено судовий збір в сумі 422 грн.

Згідно відомостей бухгалтерії ДСА України на розрахунковий рахунок Печерського районного суду м. Києва було зараховано судовий збір, сплачений позивачем по даній справі, в сумі 1720 грн. (609 +689+422=1720 грн.).

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Рада 7» підлягають задоволенню в повному обсязі, суд першої інстанції з урахуванням ціни позову обґрунтовано стягнув з відповідача судовий збір в сумі 1600 грн., тобто в мінімальному розмірі, встановленому вказаним Законом.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «Рада-7», обґрунтовано стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 36 686,52 грн. та судовий збір в сумі 1 600 грн.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують й не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 11 червня 2018 р.

Головуючий:

Судді: