Справа № 161/9705/18 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т.М.
Провадження № 22-ц/773/986/18 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» - Місюри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про застосування наслідків недійсності правочину,

за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 16 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний ощадний банк України» про застосування наслідків недійсності правочину.

У своїх позовних вимогах представник позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просив суд: повернути ОСОБА_4 з Державного бюджету України кошти внаслідок визнання недійсними результатів публічних торгів від 31 травня 2013 року з реалізації нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 проведених Філією 03 приватного підприємства ОСОБА_6 на замовлення Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції, правонаступником якого є Перший відділ ДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на рахунок ОСОБА_4, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 158 541 грн; відшкодувати ОСОБА_4 з Державного бюджету України збитки завдані діями державного виконавця в розмірі 305 768 грн; стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 42 765,64 грн за користування чужими грошима без достатньої правової підстави за період з 13 травня 2016 року по 31 травня 2018 року, а також вирішити питання про розподіл понесених судових витрат.

У поданій заяві про забезпечення позову відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначав, що банком до суду подано зустрічний позов до ОСОБА_4, Першого відділу ДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про застосування наслідків недійсності правочину.

Банк у заяві вказував на те, що за правовими наслідками визнання недійсними публічних торгів від 31 травня 2013 року з реалізації нерухомого іпотечного майна до сторін правочину застосовується двостороння реституція.

Зазначав, що за результатами проведення прилюдних торгів від 31 травня 2013 року державним виконавцем всі арешти зі спірного майна були зняті. Спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав значиться за позивачкою ОСОБА_4, арештами та заборонами не обтяжена, а тому є ризик її відчуження позивачкою, з можливою втратою банком свого пріоритетного права перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Ураховуючи наведене, банк у заяві про забезпечення позову просив суд накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16 липня 2018 року в задоволенні заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» просив оскаржувану ухвалу місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувана ухвала місцевого суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з таких мотивів.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви банку про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що предметом позову ОСОБА_4 є вимога про повернення їй коштів внаслідок визнання недійсним результатів публічних торгів з реалізації нерухомого майна (квартири за згаданою адресою), відшкодування збитків, завданих незаконними діями державного виконавця, а також стягнення з банку процентів за користування чужими грошовими коштами без достатньої правової підстави. Оскільки заява банку про забезпечення позову не відповідає змісту позовних вимог ОСОБА_4, тому така заява є безпідставною і передбачені законом підстави для її задоволення відсутні.

Проте, такий висновок зроблений судом помилково, із порушенням норм процесуального права.

Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом пред'явленого ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 позову до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, ПАТ «Державний ощадний банк України» є застосування наслідків недійсності правочину. Зміст позовних вимог даного позову було зазначено вище.

16 липня 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, поданого банком цього ж дня (а.с.29-31, 42-46). У своїх вимогах зустрічного позову банк просив відновити його становище, яке існувало до порушення, а саме: - відновити з моменту внесення первинних записів про реєстрацію в Єдиному реєстрі відчуження заборони відчуження об'єктів нерухомого майна № 5170451 та державному реєстрі іпотек № 5170512 на згадану квартиру з 20 червня 2007 року шляхом внесення їх в Єдиний реєстр речових прав на нерухоме майно; - виключити запис про право власності № 1826959 про право власності ОСОБА_4 на цю квартиру; - відновити запис № 9801 в книзі з моменту його внесення 12 березня 2007 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на квартиру.

У заяві про забезпечення позову банк вказував на те, що дана заява подається ним для забезпечення саме зустрічного позову, а не первісного позову ОСОБА_4, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки вимоги заявлені у зустрічному позові стосуються нерухомого іпотечного майна, відчуження якого позивачкою, на думку банку, може ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду про задоволення цього зустрічного позову.

Суд розглядаючи заяву про забезпечення зустрічного позову співставляв її вимоги із предметом первісного, а не зустрічного позову, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 150 ЦПК України, які мають враховуватись при розгляді заяви про забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції без врахування вимог зустрічного позову, для забезпечення якого подавалась розглядувана заява, прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні цієї заяви.

Тому з огляду на порушення судом норм процесуального права оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення питання про забезпечення позову).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 16 липня 2018 року в даній справі скасувати, а питання щодо вирішення заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про забезпечення позову передати на новий розгляд до того ж суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді