АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12 вересня 2018 року м. Чернівці

Апеляційний суд Чернівецької області у складі судді судової палати в цивільних справах Одинака О.О., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками,

встановив:

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 січня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками задоволено.

Поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на його апеляційне оскарження.

ОСОБА_2 посилалася на те, що 14 лютого 2018 року нею було подано апеляційну скаргу на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 січня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 3 березня 2018 року, яка залишена без змін постановою Верхового Суду від 19 липня 2018 року, вказану скаргу було повернуто у зв'язку з неповною сплатою судового збору.

Вважала, що оскарження ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 3 березня 2018 року з підстав неправильного визначення судом апеляційної інстанції суми судового збору, який підлягав сплаті за подання до суду апеляційної скарги є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 січня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня 2018 року вказані вище підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження були визнані неповажними, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано апелянту десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали для подання до суду заяви із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №974 від 28 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 отримала копію вказаної вище ухвали 31 серпня 2018 року.

Отже, строк для подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку сплив 10 вересня 2018 року.

3 вересня 2018 року до суду надійшла нова заява ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 січня 2018 року.

В заяві апелянт посилається на те, що на момент подання до суду апеляційної скарги в редакції від 14 лютого 2018 року у апелянта не було законних підстав для сплати судового збору в сумі 11 040 гривень та зазначена сума була для неї значною.

Апеляційний суд вважає наведені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними.

Так, у відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно частини 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно частини 4 статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2018 року було проголошено повне рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці, а тому строк на апеляційне оскарження такого рішення обчислюється з дня його проголошення (а.с.188).

Отже, останнім днем строку, визначеного статтею 354 ЦПК України для подання до суду апеляційної скарги, був 15 лютого 2018 року.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції 21 серпня 2018 року, тобто з пропуском строку, визначеного в статті 354 ЦПК України.

З матеріалів справи також вбачається, що 14 лютого 2018 року ОСОБА_2, тобто в строк, визначений статтею 354 ЦПК України, подала до суду апеляційну скаргу на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 січня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2018 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху у зв'язку з сплатою судового збору в меншому розмірі, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір».

26 лютого 2018 року до апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_2, в якій апелянт не погоджувалась с сумою судового збору, яка була визначена судом апеляційної інстанції в ухвалі від 20 лютого 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 3 березня 2018 року апеляційну скаргу було визнано неподаною та повернуто апелянту, у зв'язку з невиконанням вимог, викладених в ухвалі Апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2018 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 3 березня 2018 року.

Постановою Верховного Суду від 19 липня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 3 березня 2018 року було залишено без змін.

Помилковим є аргумент апелянта про те, що після отримання ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2018 року, якою апеляційну скаргу було залишено без руху, у неї не було законних підстав для сплати судового збору у визначеному судом розмірі.

Так, згідно пунктів 6 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Частиною 2 статті 176 ЦПК України встановлено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно частини 2 статті 269 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно пункту 3 частини 4 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 статті 357 ЦПК України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

З огляду на вказані норми права, ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2018 року про залишення без руху апеляційної скарги був встановлений обов'язок апелянта сплатити судовий збір у визначеному судом розмірі та зазначений ним строк.

Вказана ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею.

Також помилковим є аргумент апелянта про те, що великий розмір суми судового збору був перешкодою для спати судового збору.

Так, статтею 136 ЦПК України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, № 3674-VI передбачений механізм відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

Однак, апелянт не зверталася до суду з заявою про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Європейський суд з прав людини констатував порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі «Устименко проти України».

Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03 квітня 2008 року) (пункт 47 рішення).

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 січня 2018 року з моменту постановлення ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 3 березня 2018 року про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги апелянту набрало законної сили.

В своїй заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт не навів особливих або непереборних обставин, в якості підстав для поновлення вказаного процесуального строку.

Поновлення строку з підстав, які зазначені апелянтом, порушить принцип правової визначеності, який закріплений в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, вважаю, що у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 січня 2018 року та у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 127, 357, 358 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 січня 2018 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Суддя Апеляційного суду

Чернівецької області О.О. Одинак