справа № 216/8803/15-ц
номер провадження № 2-п/216/5/18
УХВАЛА

іменем України

04.09.18 місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сидорака В.В.,

за участю секретаря судового засідання Морозової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року, мотивуючи вимоги тим, що приймаючи рішення про проведення заочного справи за її відсутності, суд виходив з того, що вона була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду зазначеної справи. Оскільки судова повістка за місцем її постійного проживання не надходила (не вручалась), то вона не прибула на судове засідання та не повідомила суду поважність причин неявки. Неповідомлення її у встановленому порядку про розгляд справи позбавило її передбаченого цивільним законодавством права надати суду докази, якими вона заперечує проти позову. Судового заочного рішення або його копії вона не отримувала, проте про нього їй стало відомо при розгляді іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку успадкування за законом. Вважає, що рішення суду прийнято на підставі невірних обставин, що мають істотне значення для справи, які суд вважає встановленими, виходячи з наступного: заочне судове рішення прийнято без будь-яких пояснень позивача, на підставі заяви про розгляд справи за її відсутність, факти, які викладені в заяві судом не перевірялись; відповідно до п. 11 Постанови №2 від 12.06.2009 року Пленуму Верховного суду України про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, зазначено, що особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників судового процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу та бути її представником; судом не з'ясовано належним чином, чи є спірне майно спільною сумісною власністю подружжя, обмежившись заявами від третіх осіб не перевіряючи їх зміст; рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31.03.2004 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з травня 2003 року, що є доказом того, що з травня 2003 року вона та ОСОБА_5 проживали разом і саме в цей час була придбана спірна квартира. Таким чином, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Сторони, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не використали наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання, призначене на 04 вересня 2018 року не з'явились.

Від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 до суду надійшла заява про розгляд заяви ОСОБА_1 за її відсутності, а також просила в задоволенні зазначеної заяви відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

При цьому, вимогами ч. 1 ст. 288 ЦПК України визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення), у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

При цьому, ч. 1 ст. 38 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення) визначено, що сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Згідно п.1 ч. 1 ст. ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення), повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи.

Вимогами ч.ч.1,2 ст. 44 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення) визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Так, під час дослідження матеріалів цивільної справи судом встановлено, що при розгляді цивільної справи інтереси позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності представляла ОСОБА_6, яка надавала суду пояснення та докази на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. При цьому, у зазначеній довіреності будь-які обмеження повноважень представника відсутні. Разом із тим судом встановлено, що під час розгляду зазначеної цивільної справи, судом не було визнано обов'язковою присутність позивачки у судових засіданнях.

Що стосується твердження заявниці про те, що судом не з'ясовано належним чином, чи є спірне майно спільною сумісною власністю подружжя встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року, судом під час ухвалення зазначеного рішення було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази з посиланням на аркуші справи, а заяви третіх осіб не були підставою для визнання факту набуття майна у спільну сумісну власність, оскільки в рішенні суду відсутнє таке посилання.

Крім того, що стосується останньої підстави заявниці, яка мотивована тим що, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31.03.2004 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яким встановлено що шлюбні відносини між подружжям припинені з травня 2003 року, що є доказом того, що з травня 2003 року вона та ОСОБА_5 проживали разом і саме в цей час була придбана спірна квартира, судом зазначається наступне.

Так, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі №2-493/2004 про розірвання шлюбу не встановлює факт спільного проживання заявниці та померлого ОСОБА_5 як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу та не може бути доказом їх спільного проживання.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів цивільної справи, під час розгляду справи відповідачка неодноразово викликалась у судові засідання, проте у судові засідання не з'являлась, про причини своєї неявки суд не повідомляла, а тому судом було визнано неявку відповідачки у судове засідання неповажною та ухвалено заочне рішення.

В силу вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення) у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Разом із тим, відповідно до п. 3, 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Однак заявницею у свої заяві не наведено обставин, які свідчать про поважність причин неявки в судові засідання, а також не надано доказів в заперечення позовних вимог, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 228, ч. 2 ст. 231, ч. 1 ст. 232 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя - залишити без задоволення.

Роз'яснити заявниці, що у відповідності до ч. 2 ст. 288 ЦПК України вона має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення від 06 липня 2016 року в загальному порядку.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Сидорак