Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/988/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2018 м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі :

головуючого судді Надопта А.А.,

та присяжних ОСОБА_1Е, ОСОБА_2

секретар судового засідання Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Виноградів цивільну справу за заявою директора Виноградівського дитячого будинку-інтернат м. Виноградів про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки, заінтересована особа відділ опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник директор Виноградівського дитячого будинку-інтернат звернувся до суду із заявою до зацікавленої особи: опікунська рада Виноградівської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, та призначення опікуна.

Вимоги заяви мотивовано тим, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є вихованцем Виноградівського дитячого будинку-інтернат, перебуває в даному закладі з 28.11.2012 року і знаходиться на повному державному утриманні.

У відповідності до протоколу діагностичного засідання обласної психолог-медико-педагогічної комісії №35 від 25.10.2012 року, ОСОБА_3 встановлений висновок-«Виражене відставання сформованості пізнавальних процесів, низький рівень розвитку мне стичної та мисленивої діяльності, виражена недостатність функцій мовлення, неадекватність самооцінки», а згідно із випискою з акту огляду МСЕК №0927364 від 06.11.2017 року, ОСОБА_3 визнано інвалідом ІІ групи з дитинства.

Внаслідок хронічного психічного розладу ОСОБА_3 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Заявник в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що заявлені вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Представник органу опіки та піклування Виноградівської міської ради, в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення вимог заявленої заяви.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов висновку, що заява директора Виноградівського дитячого будинку інтернат підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч.2 п.1 ст.293 ЦПК України).

Главою 2 Розділу ІV ЦПК України врегульовано саме порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є вихованцем Виноградівського дитячого будинку-інтернат, перебуває в даному закладі з 28.11.2012 року і знаходиться на повному державному утриманні.

У відповідності до протоколу діагностичного засідання обласної психолог-медико-педагогічної комісії №35 від 25.10.2012 року, ОСОБА_3 встановлений висновок-«Виражене відставання сформованості пізнавальних процесів, низький рівень розвитку мне стичної та мисленивої діяльності, виражена недостатність функцій мовлення, неадекватність самооцінки», а згідно із випискою з акту огляду МСЕК №0927364 від 06.11.2017 року, ОСОБА_3 визнано інвалідом ІІ групи з дитинства.

Внаслідок хронічного психічного розладу ОСОБА_3 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров'я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно дост. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 1 зазначеного Закону, визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних зі станом її психічного здоров'я (ч. 1 ст. 7 Закону).

Під час розгляду справи про визнання фізичної особи недієздатною суд, встановивши, що існують достатні дані, які свідчать про психічний розлад, призначив судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану особи (ч. 1ст. 239 ЦПК України).

Як вбачається із Висновку судово-психіатричного експерта Обласної психіатричної лікарні м.Берегово за № 106 від 26.07.2018 року, встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді помірного зниження інтелекту з вираженими емоційно-вольовими порушеннями внаслідок епілептичної хвороби, що позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_3, недієздатним, оскільки належними доказами по справі підтверджено, що в силу свого захворювання він нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ч. 1ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Стаття 63 ч.4 ЦК України, визначає, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обовязки опікуна чи піклувальника.

Таким чином, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обовязком суду, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК Україниу даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обовязок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм ЦКта ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобовязаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обовязок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоровя, родинні звязки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обовязки опікуна.

Тому, оцінивши подані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що звернення заявника є обґрунтованим, обставини, наведені ним, знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, є передбачені законом підстави для задоволення заявлених вимог заяви, а відтак такі підлягають задоволенню.

Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.

Згідно з ч. 1ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Керуючись ст.ст.15,16,36,39,41,60,64 ЦК України,ст.ст.2,10,78-80,89,263,299-300 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В :

Заяву-задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вихованця Виноградівського дитячого будинку-інтернат - недієздатним.

Призначити опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вихованця Виноградівського дитячого будинку-інтернат директора Виноградівського дитячого будинку-інтернат ОСОБА_4

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги , відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Присяжні ОСОБА_1Е,

ОСОБА_2

Головуючий ОСОБА_5