Справа № 357/6961/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Сливка І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідач згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 15.02.2011 року зобовязаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 2405.2000 р.н. та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 6000 грн. щомісяця. Однак, відповідач не в повній мірі виконує рішення суду, не сплачує визначений судом розмір аліментів, маючи належне матеріальне забезпечення та можливість сплачувати щомісяця аліменти, допустив виникнення заборгованості, яка за період з 01.11.2014 р. по 31.05.2018 р. становить 208 32 грн. 58 коп. Позивач вказує, що відповідач навмисно та свідомо не виконує належно рішення суду про стягнення аліментів, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 63 528 грн. 99 коп.

Позивач в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, направила суду заяву де просила провести розгляд справи за її відсутності та наполягала на задоволенні її позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, направив суду відзив на позовну заяву з додатками, позов не визнав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Так, по справі встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3. Дане підтверджено зібраними матеріалами справи.

Встановленим є те, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 15.02.2011 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох синів, в твердій грошовій сумі 6000 грн., щомісяця. В подальшому ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду з позовами про зменшення розміру аліментів, посилаючись на зміни в сімейному стані та в матеріальному становищі. Мали місце неодноразові спори, які вирішувалися в судовому порядку. Наведене підтверджено зібраними матеріалами справи.

Згідно ч.4ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно довідки-розрахунку по аліментам від 18.06.2018 року за № 44492, наданою головним державним виконавцем Білоцерківського міськвідділу ДВС, по виконавчому листу №2-1174/2011, виданому 07.07.2011 р. Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в розмірі 6000 грн., починаючи з 26.01.2011 року і до досягнення дітьми повноліття, вбачається, що з 2014 року по травень 2018 року існує заборгованість по сплаті ОСОБА_2 аліментів на загальну суму 208 322 грн. 58 коп. (а.с.25).

Також, відповідно до вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_2 сплачує щомісяця аліменти на утримання дітей, але в меншому розмірі, ніж передбачено рішенням суду про стягнення аліментів.

Позивач вказує, що відповідач навмисно ухиляється від сплати аліментів у визначеному розмірі, має достатній дохід, надала суду свій розрахунок неустойки по аліментах за період з 01.11.2014 року по 31.05.2018 року (а.с.7-8).

Відповідач, заперечуючи позов, вказав, що не погоджується з нарахуванням пені, оскільки не ухиляється від обовязку по сплаті аліментів, але в силу різних обставин сплачує аліменти в меншому розмірі, ніж визначено рішенням суду. В підтвердження своїх заперечень відповідач надав довідку про доходи, квитанції про сплату орендної плати, договір між батьками про сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27.07.2016р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки Марії ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/6 частки всіх видів доходу ОСОБА_2

При вирішенні спору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Визначаючи обсяг та межі відповідальності боржника при утворенні заборгованості, суд враховує, що відповідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Частину першу статті 71 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

А відповідно до ч.9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

Абзац перший частини дев'ятої статті 71 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018\

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Разом із тим, всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, також не надано доказів чи були вжиті державним виконавцем заходи передбачені ч.9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», чи мало місце повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості за аліментами та про строк погашення, оскільки саме з цієї дати можливо нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. В підтвердження своїх позовних вимог позивач надала власні пояснення, копії рішень суду різних інстанцій щодо спору про стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів, стягнення боргу, розірвання шлюбу та фотосвітлини життя відповідача, докази наявності у відповідача боргів, однак дані докази не підтверджують вину відповідача у виникненні боргу по аліментам.

Отже, враховуючи те, що відповідальність відповідача, як платника аліментів за прострочення їх сплати може настати, лише, за наявності його вини, а суду не надано доказів в підтвердження вини відповідача у виникненні боргу та, крім того, суд бере до уваги, що відповідач щомісяця сплачує аліменти на утримання своїх дітей, хоча й в меншому розмірі, ніж передбачено рішенням суду, відповідачем надано довідку про доходи та інші докази в підтвердження своїх заперечень на позов, а тому, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 70,71 Закону України «Про виконавче провадження», Постаново Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 , ст.ст. ст.ст. 12, 13, 81, 158, 258- 265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду буде виготовлено не пізніше 17.09.2018 року.

СуддяОСОБА_7