Справа № 1715/4905/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Глотовій П.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в інтересах дитини ОСОБА_5 до ОСОБА_2 Онуфрієвни, ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про право власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2012 року ОСОБА_4, в інтересах дитини ОСОБА_5 звернулась до Рівненського міського суду із позовою заявою до ОСОБА_2 Онуфрієвни, ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про право власності на спадкове майно, в якій просила суд визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, за неповнолітнім ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, як за спадкоємцем першої черги за законом. 20 лютого 2018 року позивач подала уточнену позовну заяву згідно якої просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на її користь, одним платежем 114 510 грн., в якості компенсації по сплаті аліментів, що виникло з померлого божника ОСОБА_5

В обгрунтування позову вказує, що рішенням Рівненського міського суду від 05.12.06 р. було зобовязано ОСОБА_7 сплачувати на її користь аліменти у твердій грошовій сумі утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 200 грн., починаючи з 06.11.06 року до повноліття дитини. Однак 05.04.11 року ОСОБА_7 помер не сплативши при цьому жодної копійки за вказаним рішенням суду. Вказує, що її чоловік під час свого життя користувався всією квартирою, тобто її часткою (1/2) також та не сплачував аліменти під зобовязання переоформлення своєї частки на сина, після досягнення ним повноліття. Про викладене відповідачам було відомо і вони певний період навіть погоджувались щоби 1/2 частка їхньої зі спадкодавцем квартири, що належала спадкодавцю, була переоформлена на їхнього зі спадкодавцем сина, онука для відповідачів. Вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 подали заяву про прийняття спадщини, де ОСОБА_6 відмовився від своєї частки спадщини (1/6) на користь ОСОБА_2 (також 1/6) і остання оформила на своє імя частку спадкового майна у вигляді зайнятого нею з сином житла , вказує, що їй належить 1/2 частки, а сину 1/6). В подальшому, набувши права власності, відповідач ОСОБА_2 не несе будь витрат на утримання своєї частки майна та вимагає від неї компенсації вартості її частки її зобовязання переоформити свою частку житла на користь її сина. Вказує, що вона не має коштів на компенсацію ОСОБА_2 вартості її частки, проте, що отримане спадкове майно обтяжене зобовязаннями, що дорівнюють вартості спадково майна, то рахує що суд вправі зобовязати відповідачів сплати на її користь кошти, які вона має наміри віддати ОСОБА_2, як компенсацію вартості частки її майна у їхній з сином однокімнатній квартирі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовільнити з підстав викладених у матеріалах справи.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову з обґрунтувань викладених у відзиві, а саме відсутністю правових підстав у відповідачів сплачувати компенсацію по аліментах їх покійного сина ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_6 та представник третьої особи в судове засідання не зявився, надали суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування та відповідача.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги не обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідності до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ч.1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що згідно заочного рішення Рівненського міського суду від 05.12.2006 року з ОСОБА_7 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_7 помер 05 квітня 2011 року, дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 ГЮ №108673 виданого 10 травня 2011 року.

Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_8 Рівненською державною нотаріальною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №249/2011.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2015 року, зареєстровано в реєстрі за №2-249 ОСОБА_8 Рівненською державною нотаріальною конторою, спадкоємець ОСОБА_5 успадкував 1/3 частку у спадщині, а ОСОБА_2 успадкувала 2/3 частки спадщини, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився спадкодавця батько ОСОБА_6.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 О,М. дала суду показання, що вона мати позивачки, та знала ту обставину, що її дочка та померлий ОСОБА_7 домовились, що коли їхньому сину виповниться 18 років батько свою частку квартири переоформи на сина, в рахунок аліментів які він не сплачував, тому що не працював і не мав можливості сплачувати аліменти. Вказує, що син померлого проживав в неї в квартирі, а батько не брав участі у його вихованні. На похоронах відповідачка вказувала, щоб її дочка жила в квартирі з внуком і вона не бути мати до неї претензій. Щодо рішення про стягнення аліментів вона знає, однак чи вони предявлялись до виконавчої служби її невідомо. Вказує, що в сімї дочки були постійно сварки бо померлий зловживав спиртним напоями і ніде не працював.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала суду показання, що позивачку вона знає більше 20 років, та те що вона перебувала у шлюбі з братом позивачки. Вказала, що чоловік позички ніде не працював і зловживав спиртними напоями. Вказала, що позивачка сама заробляла гроші на сімю. Зазначила, що знає, що з померлого були стягнуті аліменти, однак він їх не сплачував. Знає про виконавчі листі про стягнення аліментів, однак чи вони предявлялись у виконавчу службу вона не знає. Також вказала, що її відомо про домовленість позивачки і померлого, що після того як дитині виповниться 18 років він передасть свою частку квартири сину, однак вони документально таку домовленість не оформляли. Також вказала, що вона була на похоронах і мати померлого, тобто відповідач ОСОБА_2 вказувала, що квартира буде належати їхньому внукові, однак через місяць звернулась до нотаріуса оформила спадщину на квартиру на себе. Після того, як він мав передати квартиру своєму сину померлий мав намір жити у своєї матері або знайти для себе інше житло. Також зазначала, що позивачка була в декретній відпустці лише 2 місяці, а потім пішла працювати бо чоловік не забезпечував сімю.

У відповідності до ст.. 196 СК України (в редакції до 07.05.17 р., що була чинна на час виникнення спірних відносин) : У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовяна сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батькам» одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, якою визначається, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Зазначений висновок ґрунтується на переконанні суду що зобовязання по сплаті аліментів є нерозривно повязаним із особою, на користь якої стягуються ці виплати, оскільки це питання регулює правовідносини щодо обовязку батьків по відношенню до своєї дитини.

Законом не передбачена можливість стягнення аліментів або боргу по аліментам з спадкоємців, а посилання позивача на норми ст. 1281 та 1282 ЦК України не заслуговують на увагу оскільки вимога про стягнення заборгованості по аліментам не є вимогою кредитора в розумінні ст.509 ЦК України.

Права і обовязки учасників цих правовідносин виникли між сторонами на підставі судового рішення про стягнення аліментів, а тому припиняються смертю боржника ОСОБА_7, оскільки в провадженні виконавчої служби немає виконавчого провадження щодо виконання вищезазначеного рішення.

Також і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо заборгованості по аліментах на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передуються предявленню виконавчого листа до виконання, оскільки виконавчий документ не предявлявся до виконання, а тому і немає підстав стягнення аліментів з спадкоємців боржника.

Статтею 157 СК України передбачено вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Частиною 4 передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У статті 190 СК України зазначено, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Щодо домовленості про передачу частини квартири сину після того, як йому виповниться 18 років, то суд звертає увагу на те, що свою домовленість сторони письмово чи нотаріально не посвідчили, а тому суд не приймає показань свідків до уваги і приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4, в інтересах дитини ОСОБА_5 до ОСОБА_2 Онуфрієвни, ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про солідарне стягнення в якості компенсації по сплаті аліментів, що виникло з вини померлого боржника ( спадкодавця) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07 червня 2018 року

Суддя: С.П. Харечко