Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 522/10370/15-ц

провадження № 61-14168св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року у складі судді Загороднюка В. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів за депозитним договором.

Позов мотивовано тим, що 16 листопада 2013 року між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого позивач передала банку на депозит грошові кошти в сумі 20 000 доларів США на строк до 16 листопада 2014 року зі ставкою 8,5 % річних.

04 грудня 2014 року позивач звернулася до банку із заявою про повернення їй суми депозитних коштів в повному обсязі, проте ці кошти їй не було виплачено у зв'язку припиненням діяльності банку на території Автономної Республіки Крим (далі - АРК).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, 2 106 доларів США річних - проценти за фактичну кількість днів користування банком внеску протягом дії договору та 8,5 % процентів річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 на виконання умов депозитного договору 20 000 доларів США та проценти за фактичну кількість днів користування сумою вкладу протягом дії договору в сумі 2 106 доларів США.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» несвоєчасно та неналежним чином виконало свої зобов'язання перед позивачем за депозитним договором щодо повернення суми банківського вкладу, нарахування та сплати відсотків за користування ним.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у зв'язку з невиконанням банком умов депозитного договору правомірним є стягнення з нього на користь позивача, як вкладника, грошової суми (вкладу) та процентів за користування ним.

При цьому суд виходив з того, що позивач є громадянкою України; тимчасово окупована територія є також територією України; договір між сторонами укладався на території України; ПАТ КБ «ПриватБанк» має ліцензію, яка йому видана Національним банком України; свої зобов'язання щодо повернення суми депозитного вкладу та процентів банк зобов'язаний виконати на підставі законів України та умов договору, який був підписаний між сторонами і є чинним.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не врахована відсутність «мокрої» печатки банку на депозитному договорі. Відсутність оригіналів документів за депозитним договором у вкладника може свідчити про звернення останнього за виплатами до інших компетентних органів.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований тим, що судами попередніх інстанцій оглядалися в присутності представника відповідача оригінали договору банківського вкладу та квитанції про перерахування позивачем грошових коштів на депозитний рахунок банку. Відповідач не надав доказів виплати коштів позивачу за вказаним депозитним договором іншою особою.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що 16 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір, відповідно до умов якого позивач передала банку на депозит грошові кошти в сумі 20 000 доларів США на строк до 16 листопада 2014 року зі ставкою 8,5 % річних.

Позивач належним чином виконала зобов'язання за договором, перерахувавши вказані кошти на депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 8).

04 грудня 2014 року позивач звернулася до банку із заявою про повернення їй суми депозитних коштів в повному обсязі, проте ці кошти їй не було виплачено у зв'язку припиненням та неможливістю подальшої діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Пунктом 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя.

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з'ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, що відповідач в установлений строк не повернув позивачу банківський вклад, дія якого на час подання позовної заяви закінчилась.

Посилання відповідача на те, що позивачем не було надано оригінали документів, не може бути підставою для зміни або скасування судових рішень, оскільки під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій позивачем був наданий суду для огляду оригінал договору банківського вкладу (а.с. 120), відповідач визнавав факт укладення договору та внесення коштів.

Аргументи касаційної скарги щодо ймовірного отримання позивачем відшкодування в іншій країні є припущенням, а тому не приймаються судом до уваги.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 15 червня 2016 року зупинено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування цього судового рішення, його виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішенняПриморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк