Провадження № 2/219/644/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Брагіної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради Донецької області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування свідоцтва, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 07.02.2002 року за № 17978 про право спільної часткової власності на квартиру № 3 будинку № 3 (колишній 65), розташовану в місті Бахмут (колишній Артемівськ) Донецької області по бульвару Металургів (колишній провулок 1-й Червоносільський), що видане відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, вказуючи, що 07.02.2002 року на підставі розпорядження Артемівської міської ради від 07.02.2002 року за № 17978 було видане свідоцтво про право власності на житло, де власниками квартири № 3 будинку № 65 розташованої в місті Бахмут (колишній Артемівськ) Донецької області по провулку 1-й Червоносільський значаться: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Згідно рішення Артемівської міської ради від 22.05.1996 року за № 406 провулок 1-й Красносільський був перейменований у бульвар Металургів зі зміною нумерування будинку. Вказує, що на день прийняття рішення (розпорядження) та видачу свідоцтва про право власності на житло вона була неповнолітня і не давала згоду на приватизацію житла, як і не давала згоду на приватизацію житла її рідна сестра ОСОБА_3, оскільки також була неповнолітньою. 20.10.2014 року помер її дід - ОСОБА_5. 07.09.2017 року померла її бабуся - ОСОБА_4. Згідно довідки виданого ПП «Житловик» на день смерті бабусі у спірній квартирі була зареєстрована лише вона. У звязку з тим, що вона має право стати на облік та отримати самостійно житло в майбутньому на сімю, на себе, а їй заважає те, що вона, без її згоди, згоди її батька була учасником приватизації в спірному жилому приміщенні, частка якої складає 1/5 частина, її права на отримання житла порушені. Вказує на порушення ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки під час приватизації згоди на приватизацію не надавав її батько.

Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги в судовому засіданні підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - Бахмутської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засіданні не зявилася, про причини своєї неявки суду не повідомила. Між тим, надала до суду за заяву, згідно якої просила суд розглянути справу за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позовних вимог (а.с.24).

Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, просили суд розглядати справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с.21, 26).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 4 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.

Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду".

Із матеріалів справи вбачається, що 07.02.2002 року на підставі розпорядження відділу управління комунальної власності Артемівської міської ради від 07.02.2002 року за № 17978, ОСОБА_4 та членам її сімї - ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру № 3 будинку № 65, розташованої в місті Бахмут (колишній Артемівськ) Донецької області по провулку 1-й Червоносільський (а.с.4, 38, 39).

Згідно рішення Артемівської міської ради від 22.05.1996 року за № 406 провулок 1- й Красносільський був перейменований у бульвар Металургів зі зміною нумерування будинку (а.с.5).

20.10.2014 року помер ОСОБА_5 (а.с.6).

7.09.2017 року померла ОСОБА_4 (а.с.6 оборотна сторона).

Згідно довідки ПП «Житловик» на день смерті ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 онука (позивач) та ОСОБА_4 (а.с.7).

Відповідно до ч.4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції закону, що діяла на момент приватизації) право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно з положеннями ст. 17 ЦК України в ред. 1963 року місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

У відповідності до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013 року в справі № 6-125цс12, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно із ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї.

ОСОБА_1 народилася 26.11.1986 року. Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.56).

Батько позивача ОСОБА_7 помер 3.05.2017 року (а.с.54).

Судом достовірно встановлено, що 14.01.2002 року ОСОБА_4 звернулася до органу приватизації з заявою про приватизацію спірної квартири (а.с.40). В графі «підпис наймача та повнолітніх членів сімї» зазначені підписи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (мати позивача).

Згідно довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення (станом на момент приватизації) у спірній кватирі мешкали та мали право на житло в момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного фонду» ОСОБА_4 наймач, ОСОБА_5 чоловік, ОСОБА_2 донька, ОСОБА_1- онука та ОСОБА_3 онука (а.с.41).

В судовому засіданні представник позивача вказує, що під час приватизації квартири було допущено ряд суттєвих порушень, а саме: згоду на включення позивача як неповнолітньої до осіб, що приватизують спірну квартиру, не надав батько позивача, а в заяві про приватизацію мати позивача виступала сама від себе, а не як представник неповнолітнього позивача.

Між тим суд зауважує на наступне.

Порядок приватизації державного житлового фонду на час виникнення спірних правовідносин також регулювався Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, яке затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 30).

Згідно п.5 Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Згідно п.п. 18-21 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При наявності у наймача або членів його сім'ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі, до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до норм ЦК України та Кодексу про шлюб та сімю, які діяли на час оформлення приватизації квартири, місцем проживання неповнолітніх дітей було місце проживання їхніх батьків, всі угоди від їх імені укладають батьки як їх законні представники, а тому суд приходить до висновку, що орган приватизації під час прийняття розпорядження від 7.02.2002 року про передачу спірної квартири у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, неповнолітнім ОСОБА_1, та ОСОБА_3 та при видачі свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру, діяв на законних підставах та в межах своїх повноважень, а свідоцтво скасуванню не підлягає.

Враховуючи, що Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, яке затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, що було чинним на час приватизації спірної квартири, не було визначено обовязкової згоди обох батьків на участь у приватизації дітей та засвідчення вказаного факту своїми підписами у заяві біля прізвища дитини, суд вважає такими, що не підтверджені належними доказами обставини, на які посилається позивач як не підстави своїх вимог.

Крім того, з аналізу положень законодавства можна зробити висновок, що у разі приватизації житла, у якому постійно проживають на законних підставах також неповнолітні діти, відповідно до положень чинного законодавства, що було чинним на момент приватизації спірної квартири, не передбачена необхідність письмової згоди неповнолітньої особи, а тому немає порушення законодавства в момент вчинення правочину, а згоди на приватизацію від органу опіки та піклування при приватизації також не передбачено.

Щодо визначення членів сім'ї, які мають право на приватизацію разом із квартиронаймачем, та посилання позивача на ст. 64 ЖК України суд констатує наступне.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

При визначенні кола членів сім'ї необхідно керуватись положеннями ст. 64 ЖК УРСР, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Серед членів сім'ї наймача виділяють дві категорії: 1) безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача); 2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Позивач на час здійснення приватизації квартири постійно в ній проживала, від участі в приватизації не відмовлялася, приватизація була здійснена за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкали в даній квартирі, мати позивача діяла, в тому числі, як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1, батько позивача згідно довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення станом на момент приватизації (а.с.41) у спірній кватирі не мешкав, а тому суд вважає, що права позивача порушені не були.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем та представником позивача не були обґрунтовані обставини, на які вони посилалася як на підстави своїх вимог.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва від 07.02.2002 року за № 17978 про право власності на квартиру № 3 будинку № 3 (колишній 65), розташовану в місті Бахмут Донецької області по бульвару Металургів (колишній провулок 1-й Червоносільський), що видане відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Оскільки судом відмолено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, судовий збір, сплачений нею при подачі цього позову, не компенсується

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 12, 77-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції від 17.12.1997 року), суд

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва від 07.02.2002 року за № 17978 про право власності на квартиру № 3, розташовану в будинку № 3 по бульвару Металургів в місті Бахмут Донецької області, що видане відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а представником відповідача та третіми особами в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -

ОСОБА_8