АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/885/18 Справа № 207/532/17 Головуючий у 1 й інстанції - Тюлюнова В. Г. Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу державного підприємства «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства "Проектний інститут "Дніпродзержинськцивільпроект" про стягнення заборгованості з заробітної плати, -

в с т а н о в и л а:

07 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ДП «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з Державного підприємства «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» на її користь заборгованість із заробітної плати в сумі 322225 грн. 92 коп. а також завдану їй моральну шкоду в сумі 50000 грн. (а.с.2-5).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ДП "Проектний інститут "Дніпродзержинськцивільпроект" про стягнення заборгованості з заробітної плати задоволено частково. Стягнуто з ДП «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати в сумі 322225 грн. 92 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн., в іншій частині вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ДП «Проектний інститут Дніпродзержинськцивільпроект» на користь держави судовий збір в сумі 3222 грн. 25 коп. Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення зарплати допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць (а.с.214-218).

Не погодившись із вказаним рішенням, ДП «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального та матеріального права та просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволені цієї частини позовних вимог (а.с.223-225).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що вчинене правопорушення посадовими особами ДПІ «Дніпродзержинськцивілпроект» має характер адміністративного правопорушення, за вчинення якого передбачено відповідальність за ст. 188-6 КУпАП; позивачем не визначений предмет позову, оскільки позивач не посилається на норми Закону України «Про оплату праці», КЗпП України та інші норми матеріального права; наданий розрахунок позивачем не є належним та допустимим доказом, оскільки вчинений виключно на її припущеннях; заборгованості за заробітною платою у підприємства перед ОСОБА_4 немає; позивачем не надано жодного доказу оскарження нею наказів підприємства про зміни в режиму роботи та встановлення неповного робочого часу чи колективних договорів, які укладалися за час її роботи на підприємстві, що свідчать про її особисту незгоду, як працівника з їх умовами.

В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання посилалася на відповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права та на необґрунтованість апеляційної скарги.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 працювала в проектному інституті «Дніпродзержинськцивільпроект» (на даний час - Державне підприємство «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект») з 1992 року (а.с.8-10).

З 01.06.2004 ОСОБА_4 наказом № 35 призначена на посаду начальника відділу комплексного проектування № 2 з посадовим окладом в розмірі 530,0 грн. в місяць.

З 27.06.2016 ОСОБА_4 переведена архітектором 2 категорії (наказ №29 від 07.07.2016 року), де і працювала по день її звільнення за скороченням штату по 11 травня 2017 року, що підтверджується копією трудової книги позивачки.

В обґрунтування позову, ОСОБА_4 зазначила, що після призначення її на цю посаду вона фактично поєднувала виконання роботи за двома напрямками, а саме: перший - виконання функцій та завдань, покладених посадовою інструкцією на керівника Відділу комплексного проектування №2; другий - продовжувала виконувати роботу проектанта і кресляра, тобто виконувала роботу за договорами.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, що з моменту призначення позивача на посаду начальника вказаного відділу і по день звільнення, адміністрацією підприємства, в порушення вимог Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці», їй не нараховувалася і не виплачувалася заробітна плата, як начальнику Відділу, виходячи з встановленого штатним розкладом, введеним в дію наказом директора підприємства, посадового окладу начальника Відділу комплексного проектування №2, а фактично виплачувалася винагорода за виконану роботу проектанта і кресляра, тобто за проведену архітектурну діяльність.

Зазначені висновки не підтверджені матеріалами справи.

На неодноразові звернення ОСОБА_4 до адміністрації підприємства щодо надання довідки про розмір нарахованої їй, як начальнику Відділу комплексного проектування №2, згідно штатного розкладу та одержаної за цією посадою заробітної плати, а також про розмір заборгованості підприємства з виплати заробітної плати (а.с.23,24,25), їй була надана довідка про доходи № ДПІ00000013 від 25.02.2016 року (а.с. 26).

Посилання суду, що дана довідка не відповідає суті її звернень і містить лише дані про розмір нарахованої їй, як архітектору, винагороди за виконання проектних робіт (креслень) та особисту участь у проектуванні, є неспроможними, оскільки в зазначеній довідці зазначено посаду, яку займає ОСОБА_4 - начальник відділу.

Позивач зверталася до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з проханням перевірити викладені нею факти порушення законодавства України, що стосується отримання нею виплат посадового окладу (а.с.75).

За фактами порушень, викладених нею у зверненні, фахівцями Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області була проведена відповідна перевірка та встановлено порушення вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», ст. 265 КЗпП України та позивачу роз'яснено право на звернення до суду за захистом її порушених прав та інтересів відповідно до ст. 233 КЗпП України, оскільки до компетенції органів Держпраці не входить нарахування та зобов'язання посадових осіб вчинити певні дії.

Також фахівцями Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було встановлено у результаті перевірки, що згідно до штатних розписів відділ комплексного проектування № 2, як і посада начальника відділу відноситься до основного виробничого персоналу. Наказами по підприємству, відповідно до яких йде розстановка кадрів та встановлюють посадові оклади працівників, наказано проводити нарахування і виплату заробітної плати від вартості реалізованої продукції та наданих послуг, в тому числі виробничому персоналу у встановлених наказами відсотках (%).

Також в результаті перевірки було встановлено, що відповідно до штатних розписів начальнику відділу комплексного проектування № 2 встановлено наступні посадові оклади: з 01.08.2004 - 530 грн.; з 01.01.2005 - 690,00 грн.; з 01.07.2007 - 1800,00 грн.; з 01.01.2008 - 2105,00 грн., з 01.07.2009 - 2570,00 грн., з 01.10.2010 - 2650,00 грн., з 01.10.2011-3225,00 грн.; з 01.01.2013 - 3673,00 грн.; з 01.01.2014 - 3673.0 грн., 3 01.05.2016 - 3893,00 грн.(а.с.76-77).

Колективним договором між роботодавцем та представником трудового колективу на 2008-2009 роки, зареєстрованим виконавчим комітетом Дніпровської районної ради у м. Дніпродзержинськ № 07/05-12 визначене наступне: пунктом 5 розділу V передбачено нараховувати заробітну плату працівникам в прямій залежності від об'єму реалізованої проектної продукції, відпрацьованого часу і конкретної участі кожного члена колективу.

Колективним договором між роботодавцем та трудовим колективом на 2011-2013 роки, зареєстрованим виконавчим комітетом Дніпровської районної ради у м. Дніпродзержинськ №19/04-08 від 12.04.2011 визначене наступне: пунктом 5.3 - основна заробітна плата в частині оплати то тарифним ставкам посадовим окладам виплачується відповідно до результатів роботи підрозділів і підприємства, в цілому становить 49,5 % від фактичної (отриманої) вартості проектних робіт без обліку ПДВ. Пунктом 5.4 - оплата праці керівників і спеціалістів виробничих відділів проводиться на підставі розподілу фонду оплати праці - 25,5 % від фактичної вартості проектних робіт, без обліку ПДВ. Пунктом 5.7 - Нарахування заробітної плати працівникам проводиться на підставі досягнутих результатів роботи і встановленої системи оплати праці (а.с.174-178).

Колективним договором між роботодавцем та представником трудового колективу на 2015-2016 роки, зареєстрованим виконавчим комітетом Баглійської районної ради у м.Дніпродзержинську № 8 від 29.04.2015 визначене наступне: пункт 3.1 - Основна заробітна плата встановлюється у вигляді посадових окладів, закріплених у штатному розписі. Пунктом 3.7 Роботодавець і РТК домовились, що основна заробітна платав частині оплати у відповідності з посадою, кваліфікацією, складністю та умовами виконано роботи виплачується відповідно до результатів роботи Інституту і в цілому складає 50 % від фактично отриманої вартості робіт. Пункт 3.8 - Оплата праці спеціалістів виробничих відділів - 30 % від фактично отриманої вартості робіт (а.с.179-184).

Щомісячно начальником відділу подається План-звіт, де відображена виконана працівниками відділу робота, в тому числі і робота, яка була виконана позивачкою З вартості робіт береться визначений в наказах відсоток, що і становив її заробітну плату.

Згідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно до наданих документів, з 01.02.2010 року на підприємстві встановлений неповний робочий тиждень, без визначення режиму роботи, виходом працівників по виробничій необхідності, з оплатою пропорційно відпрацьованому часу (Наказ №04 від 27.01.2010). Дію наказу подовжували наказами по підприємству. З 12.05.2014 начальникам відділів встановлено неповний робочий час з роботою 3 (три) години (з 9.00 до 12.00) у чотири робочі дні: понеділок, вівторок, середа, четвер (наказ «Про зміну режиму роботи» від 04.03.2014 №14).

Згідно до розрахункових листків за 2006-2016 р.р., які надано позивачкою, визначено оклад та відпрацьовані години, зазначається сума встановлена від виконаних проектних робіт. Нарахована основна заробітна плата (оклад) повинна становити 2116,23 грн. (3673/151*87) фактично нарахована заробітна плата (оклад по дням) -2592,00 грн., в лютому 2016 відпрацьовано 123 годин оклад 3673,00 грн. нарахована заробітна плата (оклад) повинна становити 2692,44 грн. (3673/168*123.15) фактично нарахована заробітна плата (оклад по дням) - 1000 грн., у січні 2015 відпрацьовано 87 годин оклад 3673,00 грн. нарахована заробітна плата (оклад) повинна становити 2116,23 грн. (3673/151*87) фактично нарахована заробітна плата (оклад по дням) -1800,00 грн., в лютому 2015 відпрацьовано 116 годин оклад 3673,00 грн. нарахована заробітна плата (оклад) повинна становити 2536,12 грн. (3673/168*116) фактично нарахована заробітна плата (оклад по дням) - 5204,00 грн., що призвело до тривалого порушення вимог ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», а саме не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

За результатами перевірки складено акт, внесено припис на усунення встановлених порушень, також до підприємства за результатами перевірки будуть застосовані фінансові санкції за порушення вимог законодавства про працю відповідно до вимог ст. 265 КЗпП Україні (копія відповіді надається).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України, дійшов висновку про порушення трудових прав ОСОБА_4, оскільки вона дійсно не отримувала виплати щодо посадового окладу, що встановлено й актом перевірки органу Держпраці, а також підтверджено розрахунком зробленим позивачкою за виписками з розрахункових листів, як начальника відділу за 2004-2016 роки, з яких вбачається що посадовий оклад їй не сплачувався та не нараховувався, що співпадає з саме виписками, які нею надані суду до матеріалів позову.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п.1-4, ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 43 ч. 7 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці", ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Закон України "Про оплату праці" визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, і відповідно до ст. 1, 2, 4, 21, 22 цього Закону заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені з цією метою.

Відповідно до п. 4.2 Статуту, підприємство самостійно організовує роботу з питань статутного спрямування, здійснює діяльність на засадах госпрозрахунку, самофінансування.

Відповідно до п. 12.4 Статуту, виробничі, трудові та соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюється колективним договором.

Відповідно до п. 12.7 Статуту, джерелом доходу на оплату праці працівників підприємства є частина доходу, одержаного в результаті його господарської діяльності.

Відповідно до п. 12.8 Статуту, розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності Підприємства та не може бути меншим мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством та Галузевою угодою.

Відповідно до п. 12.10 Статуту, працівники Підприємства провадять свою діяльність відповідно до Статуту, колективного договору та посадових інструкцій згідно з чинним законодавством України.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу №35 від 01.06.2004 року позивача було призначено на посаду начальника відділу комплексного проектування № 2.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 травня 2016 року, ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу на корить держави в сумі 1700 грн. з позбавленням права обіймати посади керівників підприємств різних форм власності, структурних підрозділів, відділів строк на 2 роки (а.с.156-162).

Наказом № 29 від 07.07.2016 року ОСОБА_4 було знято з посади керівника комплексного проектування № 2 з 27.06.2016 по 26.06.2018 з одночасним переведенням архітектором 2 категорії.

07 березня 2017 року позивачу було вручено письмове повідомлення про скорочення штату працівників на підставі наказу № 18 від 07.03.2017.

На підставі наказу №27-к від 11.05.2017 року позивача було звільнено з 11.05.2017 року з посади архітектора відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

За час роботи позивача на підприємстві маються укладені колективні договори на 2003-2004 р., 2007-2009 р., 2011-2013 р., 2015-2016 р., які містять тотожні положення в частині оплати праці працівників, де основна заробітна плата в частині оплати у відповідності з посадою, кваліфікацією, складністю та умовами виконаної роботи виплачується відповідно до результатів роботи Інституту і в цілому складає 50 % від фактично отриманої вартості робіт.

Згідно до ст.. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Система і форма оплати праці спеціалістів виробничих відділів підприємства не передбачена діючим законодавством.

Згідно з наявних в матеріалах справи документів, з 01.02.2010 на підприємстві встановлений неповний робочий тиждень, без визначення режиму роботи, виходом працівників по виробничій необхідності, з оплатою пропорційно відпрацьованому часу. (Наказ №04 від 27.01.2010). Дію наказу продовжували наказами по підприємству. З наказом ОСОБА_4 ознайомлена під особистий підпис та не заперечувала цього (а.с.186,188).

12.12.2016 головним державним інспектором ГУ Держпраці у Дніпропетровській області винесено припис № 599/4.4-3-422, яким приписано підприємству забезпечити дотримання вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Так, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р. № 108/95-ВР роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Надані, як докази, розрахункові листи містять в собі оклад, що відповідає до наказу про встановлення окладу начальника відділу.

Наданий позивачем розрахунок не може бути належним та допустимим доказом, оскільки з нього неможливо встановити правильність суми боргу, суми вказані позивачем в розрахунку спростовані матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів.

Відповідно до 1 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», Системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Колективним договором, а якщо договір не укладався - актом роботодавця, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при розгляді справ про оплату праці осіб, які працюють за трудовим договором, судам слід відмежовувати сферу державного регулювання оплати праці від сфери її договірного регулювання. Державне регулювання оплати праці полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету (ст..8, 12 Закону "Про оплату праці" ( 108/95-ВР ). (Далі - Закон). За цими межами здійснюється договірне регулювання оплати праці на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону "Про колективні договори і угоди" ( 3356-12 ).

Позивачка не оскаржувала накази про зміни в режимі роботи та встановлення неповного робочого часу чи колективного договору, які складені за час її роботи на підприємстві, що свідчить про її особисту згоду, як працівника, з їх умовами.

У зв'язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з відмовою в задоволені позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З квитанції №ПН936518 від 25.10.2017 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги ДП «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» сплатило судовий збір у розмірі 3544грн. 47 коп. (а.с.238).

ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору згідно п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до правил ч.7 ст.141 ЦПК України витрати, понесені апелянтом на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги, повинні бути компенсовані за рахунок держави в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590.

Керуючись ст. 367, 374, 376 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_4 до Державного підприємства "Проектний інститут "Дніпродзержинськцивільпроект" про стягнення заборгованості з заробітної плати - відмовити.

Компенсувати державному підприємству «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» сплачений ним судовий збір у сумі 3544,47 грн. за подання до суду апеляційної скарги за рахунок держави в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: