Справа № 149/749/18
Провадження № 22-ц/772/1724/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 рокуСправа № 149/749/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О.С. (суддя - доповідач), суддів: Ковальчука О.В., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

представник позивача - адвокат ОСОБА_4,

відповідач - Порицька сільська рада Хмільницького району Вінницької області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником - адвокатом ОСОБА_4, на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене 06 червня 2018 року у складі судді Войнаревича М. Г. в м. Хмільник (дата складання повного тексту рішення 14 червня 2018 року), -

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_8, після смерті якої залишилось спадкове майно у виді: жилого будинку та земельної ділянки площею 6489 м2, що розташовані у АДРЕСА_1 сертифікату про право на земельну частку (пай) площею 2,15 га серії НОМЕР_1, реєстраційний номер № 6 від 24 липня 1997 року; сертифікату про право на земельну частку (пай) площею 2,15 га серії НОМЕР_2, реєстраційний номер № 7 від 24 липня 1997 року; сертифікату про право на земельну частку (пай) площею 2,15 га серії НОМЕР_3, реєстраційний номер № 327 від 24 липня 1997 року; сертифікату про право на земельну частку (пай) площею 2,15 га серії НОМЕР_4, реєстраційний номер № 328 від 24 липня 1997 року, що розташовані на території Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Однак, у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини вона не подала, томущо вважала, що спадщину приймуть її сестра ОСОБА_5 та брат ОСОБА_6, які своїм правом не скористалися.

Крім того, причиною пропущення строку на прийняття спадщини зазначила відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та свідоцтва про смерть матері.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року у позові відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що зазначені позивачкою причини пропущення строку на прийняття спадщини не є поважними, тобто такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_3, які б унеможливили подання нею заяви про прийняття спадщини нотаріусу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що суд першої інстанції не правильно оцінив докази на підтвердження поважності причини пропущення строку на прийняття спадщини, тому що через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та свідоцтва про смерть матері, тривалий час для їх відновлення ОСОБА_3, будучи юридично не обізнаною особою, не могла вчасно скористатись своїм правом на прийняття спадщини. Про те, що її сестра не приняла спадщину дізналась від державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори.

02 серпня 2018 року ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для справи, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми матеріального права, якими ці правовідносини регулюються. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Частиною першою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди , у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, справа підлягає апеляційному розгляду Апеляційним судом Вінницької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 (копія свідоцтво про смерть на а. с. 10).

Позивачка, а також треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є її спадкоємцями першої черги за законом. Ніхто з них із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався.

Разом з тим, як видно з довідки Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 28 березня 2018 року № 925 ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2008 року і по день смерті проживала з дочкою ОСОБА_5 (а. с. 36).

Це ж підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавниці, за яким вона померла в с. Іванів Калинівського району Вінницької області (а. с. 10).

Не заперечувала цієї обставини і сама ОСОБА_3

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до частини першої статті 1258, статті 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом частин першої, третьої статті 1268, частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець за заповітом чи за законом, який постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має право прийняти спадщину, для чого він особисто повинен впродовж зазначеного строку подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснено у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_5 постійно проживала на час відкриття спадщини з померлою ОСОБА_8, то вона вважається такою, що прийняла спадщину в силу приписів частини третьої статті 1269 ЦК України, відтак Порицька сільська рада Хмільницького району Вінницької області не могла відповідати за цим позовом.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 не заявляла відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України клопотання про зміну первісного відповідача, а також основоположний принцип цивільного процесу - диспозитивність цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), то суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення пред'явленого до Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області позову.

Крім того, як роз'яснено у пункті 24 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу і ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивним, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Оскільки закон не зобов'язує спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, одночасно з поданням заяви про її прийняття подавати нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно чи свідоцтво про смерть спадкодавця, натомість стаття 46 Закону України «Про нотаріат» надає право нотаріусу витребувати необхідні для вчинення нотаріальної дії документи, від фізичних та юридичних осіб, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відсутність у позивачки зазначених документів не можна визнати поважною причиною пропущення строку на прийняття спадщини.

Так само не є поважною причиною пропущення цього строку помилкове сприйняття ОСОБА_3 обставин щодо прийняття спадщини іншими спадкоємцями, тому що пов'язане виключно із її суб'єктивним сприйняттям цих обставин, більше того, її доводи щодо неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, зокрема ОСОБА_5, не відповідають фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2018 року)

Головуючий /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ О.В. Ковальчук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом О.С. Панасюк