Ухвала

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 264/4790/16-ц

провадження № 61-3833 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру № АДРЕСА_1 (далі - квартира).

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2017 року в складі судді Литвиненко Н. В. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року в складі колегії суддів Ткаченко Т. Б., Кочегарової Л. М., Попової С. А. апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2017 року залишено без змін.

15 берзеня 2018 року ОСОБА_4 повторно подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення та просив поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2018 року його касаційна скарга від 25 грудня 2017 року була визнана неподаною та повернута в зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не сплатив судовий збір в установленому розмірі.

Указана обставина є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що 07 липня 2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу квартири та склали акт передачі квартири.

Договір складений в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений. Право власності на квартиру в установленому законом порядку ОСОБА_4 не зареєстрував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується наявним в матеріалах справи Протоколом пред'явлення трупа для впізнання від 13 лютого 2014 року.

Комітет самоорганізації населення «Центральний» у довідці від 04 квітня 2016 року № 85 підтвердив факт проживання ОСОБА_4 без реєстрації в квартирі з 01 січня 2006 року.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, власниками по ? частині квартири є ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до статті 41 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а відсукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або якщо власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.

Правильним є висновок судів про те, що набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, а строк такого володіння нерухомим майном складає не менше 10 років.

Набуття права власності на майно за набувальною давністю виникає тоді, коли власник майна довгий час не виявляв наміру визнати річ своєю, погодився з її втратою, та при відсутності презумпції права державної власності.

Оскільки набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном і наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження тощо), виключає застосування набувальної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_4 не надав судам належних та допустимих доказів на підтвердження наявності умов, за яких він має право власності за набувальною давністю на квартиру.

Обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що положення статті 344 ЦК України до спірних відносин застосуванню не підлягають, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до нездоги з оскаржуваними судовими рішеннями.

Підстави вважати, що судами при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи допущені порушення норм процесуального права, відсутні.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження заочного рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2017 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат