Справа №467/297/18 13.09.2018
Провадження №22-ц/784/1198/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 467/297/18
Провадження № 22-ц/784/1198/18 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

13 вересня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Данилової О.О., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участі:

-Представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

-представника відповідача Рибакової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Догарєвої І.О., в приміщені цього суду, повний текст складено 21 травня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди землі,

встановила:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначав, що у 2006 році його батько ОСОБА_5 за договором оренди передав в користування відповідачу належну йому на підставі Державного акту земельну ділянку загальною площею 15,60 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області строком на десять років. 29 травня 2006 року цей договір був зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП «Центру Державного земельного кадастру» за № НОМЕР_1. За додатковими угодами від 15 серпня 20017 року № 73 та від 31 липня 2008 року № 325 до цього договору строк оренди був збільшений до п'ятнадцяти років та до 25 років відповідно, а орендна плата до 1957 грн. 75 коп. та до 4 736 грн. 49 коп.

Після смерті батька, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ця земельна ділянка була ним прийнята у спадщину в площах 8,48 га та 7,12 га.

20 липня 2009 року він отримав Державні акти на вказані земельні ділянки, але договір оренди з відповідачем не переуклав.

15 вересня 2010 року з відповідачем була досягнута усна домовленість про розірвання договору оренди землі, у зв'язку з тим, він з 2009 року самостійно обробляв земельні ділянки, сплачував необхідні збори, податки, платежі, а ТОВ «Агрофірма «Вісла» з 2009 року орендну плату не сплачувало, земельні ділянки не обробляло.

Проте, в листопаді 2017 року відповідач, порушуючи домовленості, самостійно почав обробляти земельні ділянки.

Посилаючись на умови договору та те, що з 2009 року відповідач орендну плату передбачену договором не сплачував, не використовував земельну ділянку за цільовим призначенням та не виконував умов договору, позивач просив розірвати договір оренди землі, укладений між ТОВ «Агрофірма «Вісла» та ОСОБА_5, який зареєстровано у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № НОМЕР_2 від 29 травня 2006 року.

-2-

У відзиві на позов, відповідач посилаючись на правомірність користування земельними ділянками та недоведеність підстав розірвання договору оренди, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 06 липня 2018 року, позов задоволено. Договір оренди землі, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма Вісла» зареєстрований Миколаївською регіональною філією № 5 Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України 29 травня 2006 року за № НОМЕР_2 - розірвано.

Задовольняючи позов про розірвання договору оренди, суд виходив з того, що відповідач з 2009 року не виплачував орендної плати, а тому це є підставою для розірвання договору оренди.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції щодо невиплати орендної плати не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з 2009 року товариство не обробляло землю, а позивач обробляв її сам, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши зазначені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що в 2006 році між ТОВ «Аргофірма «Вісла» та власником землі ОСОБА_5 був укладений договір оренди земельної ділянки, загальною площею 15,60 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, строком на 10 років.

Договором було передбачено, що розмір орендної плати виплачується орендарем у розмірі 1,7% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 1 891 грн. 75 коп. до 31 грудня поточного року (а.с.10-11). Державна реєстрація цього договору здійснена 29 травня 2006 року № НОМЕР_2.

За додатковим договором № 73 від 15 серпня 2007 року внесені зміни до договору оренди, яким збільшені строк оренди до 15 років і орендна плата до 2,5 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 2 879 грн. 07 коп. (а.с.12).

За додатковим договором № 325 від 31 липня 2008 року внесені зміни до договору оренди, яким збільшені строк оренди до 25 років і орендна плата до 4 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 4 736 грн. 49 коп. (а.с.34).

Протягом 2006-2008 років сторони виконували умови оренди відповідно до договору та їх не оспорювали.

Після смерті орендодавця ОСОБА_5, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, земельну ділянку площею 15,60 га, окремо площами 8,48 га і 7,12 га у спадщину отримав його син - позивач ОСОБА_2, на які 20 липня 2009 року отримав Державні акти на право власності на земельні ділянки, та договір оренди з відповідачем не переуклав (а.с.6-9).

Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», п. 40 договору оренди землі, отримав у спадщину земельні ділянки, які знаходяться в оренді у відповідача, до ОСОБА_2 перейшли й усі права та обов'язки орендодавця за укладеним договором оренди землі, умови якого є обов'язковими ним для виконання.

Як на підставу розірвання договору оренди, позивач вказував на те, що відповідач, як орендар, з 2009 року господарську діяльність на земельній ділянці не здійснював, орендної плати не сплачував, тоді як земельною ділянкою користувався сам позивач, здійснював необхідні платежі. Тому, на його думку, ТОВ «Агрофірма «Вісла» порушила, як умови договору, так і вимоги закону, що є підставою для розірвання договору оренди землі.

-3-

Відповідач визнав та в апеляційній скарзі не заперечував те, що з 2009 року орендної плати не виплачував, оскільки земельну ділянку використовував позивач. При цьому, заперечував будь-які домовленості з позивачем щодо розірвання договору оренди землі.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Серед обов'язків орендаря, передбачених ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та п. 31 договору оренди є також обов'язок розпочати використання орендованої земельної ділянки у встановлений договором строк. Крім того, в орендодавця є право вимагати від орендаря використання ділянки згідно з її цільовим призначенням.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пунктах «ґ» та «д» частини першої цієї статті передбачено використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, враховуючи системний аналіз зазначених положень законодавства та врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстав, передбачених пунктами «ґ» і «д» статті 141 ЗК України, підлягають застосуванню також положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

У пункті 38 договору оренди землі, сторони передбачили, що договори розриваються за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

-4-

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що з 2009 року ТОВ «Агрофірма «Вісла» орендної плати не виплачувало, господарської діяльності із цільового використання орендованої земельної ділянки не здійснювало. Спірна земельна ділянка використовувалась позивачем з метою одержання прибутку. Сторони договору жодних вимог щодо невиконання умов договору оренди іншою стороною не пред'являли.

Аналізуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що недотримання орендарем обов'язків, а саме, сама по собі бездіяльність відповідача щодо невикористання орендованої земельної ділянки, за відсутності даних щодо погіршення її стану у зв'язку з тим, або настання інших негативних наслідків, та несплата орендної плати, яку орендодавець не вимагав виплатити з 2009 року та не розраховував на її отримання, оскільки, як зазначав в позові, сам обробляв землю, не є достатньою підставою для розірвання договору оренди землі.

Крім того, а ні законом, а ні договором сторін не передбачено такої підстави для розірвання договору оренди за ініціативою орендодавця як наміри самостійно обробляти земельні ділянки.

За вказаних обставин, порушення з боку орендаря щодо виконання умов договору оренди, зокрема в частині виплати орендної плати та використання земельної ділянки, що в даному випадку не можна оцінювати, як істотні порушення умов договору зі завданням цим шкоди орендодавцю, не підставою для розірвання договору оренди землі згідно положень ст. 141 ЗК України, ст. 651 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі», п. 38 договору оренди. А тому у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Оскільки суд першої інстанції, був іншої думки та не дав оцінку всім встановленим обставинам, не спростував заперечення ТОВ «Агрофірма «Вісла» та наданим доказам, судове рішення не може вважатись законним та обґрунтованим, що згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма «Вісла».

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агрофірма «Вісла» підлягає стягненню 1 057 грн 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» задовольнити.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року скасувати на ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди землі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» 1 057 грн 20 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді О.О. Данилова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.