Провадження № 6/225/181/2018
Єдиний унікальний номер № 225/3851/18
Дзержинськийміський суд Донецькоїобласті
УХВАЛА

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області подання державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про привід боржника , -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі - відділ ДВС) ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у неї в провадженні знаходиться виконавчий лист, де боржником є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час примусового виконання нею було прийнято ряд заходів щодо своєчасного виконання виконавчого документа, але все виявилось безрезультатним. Боржник ОСОБА_2 ніде не працює, соціальні виплати та пенсію не отримує, відкритих у банківській установі рахунків не має, майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Крім того, ОСОБА_2 за місцем проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично не проживає, встановити його місце знаходження не представляється можливим. За місцем реєстрації за адресою: Донецька область, м.Мирноград, м-н Молодіжний, гуртожиток № 2 боржник ОСОБА_2 також не проживає. Відповідно до актів державного виконавця при виході за місцем проживання боржника, державний виконавець жодного разу не зміг потрапити в його квартиру, так як за вказаною адресою нікого не було дома.Боржник неодноразово викликався до відділу ДВС, але виклики ігнорує, про причини своєї неявки не повідомляє. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржнику ОСОБА_2 належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1. З метою забезпечення повного фактичного виконання рішення суду, державним виконавцем 04.09.2017 складено постанову про арешт всього майна боржника та відомості про дане обтяження були внесені до відповідних реєстрів.

Представник відділу ДВС в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій заявлене подання підтримала повністю, при цьому просила суд розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що подання головного державного виконавця підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження від 2.06.2016 № 1404 VІІІ із змінами та доповненнями (надалі Закон від 2.06.2016).

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 3 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб при виконанні судових рішень, вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян.

Право на недоторканість житла, закріплене у положеннях ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст.311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зіст.22 Конституції закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Зі змісту частини 1 ст.439 ЦПК України вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів, належних боржникові від інших осіб.

Отже, як вбачається з аналізу ст.48 Закону та ст.439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Зі справи вбачається, що звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла, відділ ДВС свої вимоги мотивував тим, що рішення суду у добровільному порядку не виконано. Проникнення до житла необхідно для з'ясування майнового стану боржника та складання акту опису і арешту квартири за адресою АДРЕСА_2, належної боржнику на праві власності, оскільки останній не допускає державного виконавця для виконання цих дій.

При цьому, державним виконавцем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що боржнику направлялись повідомлення про необхідність надання доступу до житла для виявлення та опису нерухомого майна, що знаходиться у квартирі, з метою його опису та арешту, чи опису та арешту квартири, а боржник від надання державному виконавцеві доступу до квартири ухилився.

Надані відділом ДВС суду акти від 26.04.2018 та 26.07.2018 не можуть бути такими доказами, оскільки в них зафіксовано лише факт не відкриття дверей квартири, а не відмову боржника допустити державного виконавця до виконання виконавчих дій.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів про умисне невиконання боржником покладених на нього обовязків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про отримання боржником викликів до Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, так само відсутні відомості про обізнаність боржника з приводу наявності відкритого виконавчого провадження про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Також державним виконавцем взагалі не надано інформації про майно, яке може знаходиться за адресою проживання боржника ОСОБА_2, на яке в подальшому можливо звернути стягнення.

Отже, суд відхиляє представлені державним виконавцем аргументи в доведеність ухилення ОСОБА_2 від виконання грошового зобовязання, оскільки саме по собі невиконання боржником самостійно зобовязань не може свідчити про ухилення останнього від виконання покладених на нього рішенням обовязків та, що таке втручання може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що державний виконавець не скористався правами, наданими йому Законом від 2.06.2016 № 1404-VIII, направленими на своєчасне та неупереджене виконання виконавчого документа, не вжив всіх зазначених вище заходів по встановленню місця проживання (знаходження) ОСОБА_2, а також оголошенню зазначеної особи в розшук, та передчасно звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин, заявлені вимоги не є доведеними, тому не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 439 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про примусове проникнення до житла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Копію ухвали направити до Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - для відома.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв