Провадження № 2/760/5064/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів 1,2 - ОСОБА_4

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Києві клопотання представника позивача ОСОБА_2 в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. про зобов»язання відновити стан права спільної часткової власності на будинок та визнання права власності на частини будинку, зобов?язання відновити стан права користування земельною ділянкою та визнати право користування земельною ділянкою, визнання недійсними рішення та Державного акту на право власності на землю, наказу та свідоцтв про право власності на будинок, договорів дарування, свідоцтва про право на спадщину, перерахунку дольової участі співвласників будинку про забезпечення позову, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до суду.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу ОСОБА_6 відчужувати 67/100 частин будинку АДРЕСА_1 та 67/100 частин земельної ділянки біля цього будинку до набрання рішенням у справі законної сили.

Посилається в заяві на те, що будинок АДРЕСА_1 знаходився у спільній частковій власності ОСОБА_5 - 11/30 частин та ОСОБА_8 - 19/30 частин.

У 2000 - х роках ОСОБА_5 здійснила ряд добудов до своєї частини будинку і у її власності стало 72,80 кв.м. цього будинку, а у власності ОСОБА_8 - 52,20 кв.м.

Після здійснення ОСОБА_5 добудов до своєї частини будинку, КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» здійснило незаконний перерахунок частин будинку, після якого змінився розмір часток співвласників зазначеного будинку та ОСОБА_5 стала належати 67/100 частин будинку, а ОСОБА_8 - 33/100.

За таких обставин, площа будинку, що належала ОСОБА_8, зменшилась на 12,96 кв.м., і відповідно у позивача, який став спадкоємцем частини будинку належних ОСОБА_8, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 березня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_5, якій, відповідно до Договору дарування частини житлового будинку, стало належати 67/100 частин будинку.

Зазначені незаконні дії, на його думку, були здійснені на підставі низки підроблених документів, які не мають юридичного значення.

Зазначив, що з розмов сусідів по земельних ділянках позивачу стало відомо, що ОСОБА_6 має намір провести відчуження належних їй 67/100 частини будинку та земельної ділянки біля будинку, що фактично унеможливить виконання судового рішення в подальшому.

Виходячи з цього, просить задовольнити заяву.

Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв»язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та/або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Так, предметом спору є зобов?язання відновити стан права спільної часткової власності на будинок та визнання права власності на частини будинку, зобов?язання відновити стан права користування земельною ділянкою та визнати право користування земельною ділянкою, визнання недійсними рішення та Державного акту на право власності на землю, наказу та свідоцтв про право власності на будинок, договорів дарування, свідоцтва про право на спадщину, перерахунку дольової участі співвласників будинку.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З точки зору закону при вирішенні питання забезпечення позову судом мають братися до уваги не лише інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В пунктах 3,4 постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заявлений позивачем позов має одночасно майновий і немайновий характер, а тому може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно.

Арешт передбачає, у тому числі, заборону розпорядження майном, а тому суд не знаходить підстав для забезпечення позову в приведений заявником спосіб шляхом заборони відповідачу ОСОБА_6, як власнику майна, відчужувати належні їй частину будинку та земельної ділянки.

Враховуючи вище викладене, з метою недопущення порушення прав інших осіб, суд не знаходить підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову в приведеному заявником вигляді.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.А.Шереметьєва