Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/496/17 Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М. , Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №293/496/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області, з участю третьої особи - ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Васильчука С.Ф. у смт. Черняхів,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позов, в обгрунтування вимог якого зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Черняхів померла її мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані на території Черняхівської селищної ради. ОСОБА_3 за життя, а саме 05.04.1996 року, склала заповіт яким на випадок своєї смерті заповіла належну їй 1/2 частину житлового будинку і все належне на день смерті майно ОСОБА_1 Автономівній. У зв'язку з тим, що вона постійно проживає на території іншої держави, є людиною похилого віку, у зв'язку з віком та інвалідністю існують певні проблеми зі здоров'ям, нею було пропущено строк подачі заяви про прийняття спадщини. А тому, враховуючи наведені обставини, просила визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини та визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового - про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки її доводам про те, що вона проживає на території іншої держави, є людиною похилого віку, хворіє та має інвалідність. Саме ці обставини зумовили те, що нею було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову суд безпідставно послався на такі фактори як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, невизначеність між спадкоємцями хто з них буде приймати спадщину, незнання про існування заповіту, оскільки вона знала про його існування, тим більше була єдиною спадкоємицею.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, мотивуючи його наступним.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 квітня 1996 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великогорбашівської сільської ради ОСОБА_4, яким 1/2 належного їй на праві власності жилого будинку та все своє майно заповіла доньці ОСОБА_1 (а.с.106).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла (а.с.40).

Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1

На момент відкриття спадщини із спадкодавцем проживав та був зареєстрований син ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після смерті ОСОБА_5 спірна частка житлового будинку увійшла до складу спадщини останнього, яку прийняв ОСОБА_2, син померлого за заявою №353 від 03.06.2016 року.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Установлено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за заповітом є ОСОБА_1

Постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_6 від 10.05.2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1, як в мотивах позовної заяви, так і апеляційної скарги зазначала, що вона проживає на території іншої держави, є людиною похилого віку, хворіє та має інвалідність.

Суд першої інстанції на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених судами доказів, керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, правильно встановив, що причини, на які посилалася ОСОБА_1, як на підставу для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, не можуть бути визнані поважними, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Судом правильно зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В даному конкретному випадку відмова суду в задоволенні позову про продовження їй строку на подання заяви про прийняття спадщини не свідчить про порушення судом такого фундаментального принципу спадкового права, як свободи заповіту, оскільки зазначений принцип стосується в першу чергу дотримання вільного волевиявлення спадкодавця, яке може співпадати, а може і не співпадати з волею спадкоємця, який може прийняти, а може і відмовитися від прийняття спадщини. При цьому право на прийняття спадщини не є безмежним, а визначається конкретно визначеним законом строком - протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, який може бути продовжений судом лише за наявності поважних причин.

Доводи ОСОБА_1, наведені нею в апеляційній скарзі, не є визначальними, враховуючи, що остання знала про заповіт, і з дотриманням загальноприйнятих норм поведінки мала можливість цікавитися життям та здоров'ям спадкодавиці, знаючи про її смерть - реалізувати у передбачені законом строк та порядку своє право на вступ у спадщину.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 з 31.01.2009 року по 07.02.2009 року перебувала на лікуванні в м. Приморську Калінінградської області не є об'єктивною перешкодою для прийняття спадщини, оскільки лікування було короткотривалим, а заява про прийняття спадщини могла бути подана (або направлена поштою) будь-якому нотаріусу, незалежно від місця постійного проживання померлого.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд, вирішуючи спір, зіслався на неіснуючі факти причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини є безпідставними, оскільки суд вказав загальні такі підстави в широкому сенсі, які не можуть враховуватись судами при розгляді зазначеної категорії справ, а не визнав усі ці причини, як неповажні, саме у цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки і на правильність прийнятого рішення не впливають за наведених вище мотивів.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді