РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року м. Хмельницький Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Мороз В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Козельської Г.В.,

прокурора Кушніра Д.В., представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_4 сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

встановив:

26 вересня 2017 року заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради №4 від 31.08.2015 «Про затвердження ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 28.10.2015 №46503536; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0018, укладеного 09.12.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрованого в реєстрі за №1912.

Свої вимоги мотивує тим, що п.1 рішенням №4 від 31.08,2015, 39-ї чергової сесії ОСОБА_4 сільської ради 6-го скликання, ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8024 га із земель комунальної власності (землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради в межах населеного пункту. Пунктом 2 вищевказаного рішення, ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:015:0018 площею 0,8024 га із земель комунальної власності (землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради в межах населеного пункту. На підставі вказаного рішення, ОСОБА_5 28.10.2015 в Реєстраційній службі Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області отримав свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:015:0018 площею 0,8024 га за №46503536. Надалі, 09.12.2015, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0018 площею 0,8024 га, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрованого в реєстрі за № 1912.

Водночас, рішення №4 від 31.08.2015, 39-ї чергової сесії ОСОБА_4 сільської ради 6-го скликання, прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, у звязку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 46503536 видане 28.10.2015, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6- визнанню недійсними, оскільки ОСОБА_4 сільською радою порушено порядок зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, який встановлено ст.21 Земельного кодексу України, так як, на момент передачі земельна ділянка з кадастровим номером :03:015:0018 площею 0,8024 га, відносилася до земель водного фонду, яка могла бути передана сільською радою лише в користування на умовах оренди, виключення становить лише передача у власність замкнених природних водойм загальною площею до 3 га без зміни цільового призначення, а ОСОБА_5 в свою чергу отримав дану земельну ділянку у приватну власність саме для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що прямо зазначено в рішенні сесії сільської ради від 31.08.2015 №4. А тому позов просить задовольнити.

17.10.2017 р. представник Лісовогоринівецької сільської ради надав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що прокурор не уповноважений звертатися із таким позовом до суду. Зазначає, що оскаржуване рішення ОСОБА_4 сільської ради № 4 від 31.08.2015 року «Про затвердження ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність» прийнято в межах та у спосіб передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». А те що дана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду не відповідає дійснсті.

03.03.2018 р. представник ОСОБА_6 направила суду відзив на позов, в якому посить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що посилання прокурора у позові на те, що змінено цільове призначення земельної ділянки при передачі такої ОСОБА_5 не підтверджено доказами та не грунтується на нормах матеріального права. Натомість, слід застосувати до даних правовідносин ст.1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку; ст.ст. 19,20,79-1 ЗК України. Крім того, висновок експерта № 388/016, на який посилається позивач, як на доказ, та те, що частина водойми знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_6 виявлена при огляді земельної ділянки, не підтверджена даказами, а саме ні в матеріалах даної цивільної справи, ні в матеріалах цивільної справи № 686/23692/15-ц не міститься безперечних доказів того, що частина водойми була на спірній земельній ділянці станом на момент формування ділянки, чи на момент передачі її ОСОБА_5, чи на момент укладення договору купівлі - продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навіть більше, в матеріалах цивільної справи № 686/23692/15-ц є копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_7, розробленого ФОП ОСОБА_9, де зазначено, що запроектована земельна ділянка розташована в межах населеного пункту на землях сільськогосподарського призначення (сіножаті), а у переліку обмежень у використанні земельної ділянки вказано, що водоохоронні обмеження відсутні. Отже, станом на 2014 рік водний обєкт на спірній земельній ділянці був відсутній. При цьому, зазначає, що прокурор не наділений повноваженнями для звернення до суду з даним позовом, оскільки не зрозуміло чиї інтереси він захищає.

Представник третьої особи 05.03.2018 р. направив суду письмові пояснення в яких зазначив, що позов є обгрунтований, мотивуючи тим, що ухвалою апеляційного суду встановлено, що було змінено цільове призначення земельної ділянки при передачі такої. Зазначає, що на переданій земельній ділянці частково розташовані гідротехнічні споруди, які прийняті в експлуатацію в 1995 році, а саме водоскидна споруда та земляна гребля. Вказане також підтверджено технічними характеристиками гідротехнічних споруд ставка (Урочище Яйце) на території ОСОБА_4 сільської ради, розробленими на замовлення ОСОБА_4 сільської ради.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві, зазначивши що їх рішення є законним.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову з підстав наведених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5, будучи повідомленим в судове засідання не зявився.

Представник третьої особи позов вважає обрутнованим та просить такий задовольнити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, у звязку із наступним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом встановлено, що п.1 рішенням №4 від 31.08,2015, 39-ї чергової сесії ОСОБА_4 сільської ради 6-го скликання, ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8024 га із земель комунальної власності (землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради в межах населеного пункту. Пунктом 2 вищевказаного рішення, ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:015:0018 площею 0,8024 га із земель комунальної власності (землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради в межах населеного пункту.

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_5 28.10.2015 в Реєстраційній службі Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області отримав свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:015:0018 площею 0,8024 га за №46503536.

Надалі, 09.12.2015, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0018 площею 0,8024 га, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрованого в реєстрі за № 1912.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 сільської ради, Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні позивача, Фермерське господарство «Добробут» про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_4 сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, визнання недійсним договору купівлі-продажу встановлені наступні обставини.

А саме, за висновком судової земельно-технічної експертизи матеріалів справи вбачається, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:015:0018 розташована частина штучної водойми - ставка, площею 0,1816 га. Також, на цій земельній ділянці частково розташовані гідротехнічні споруди, які прийняті в експлуатацію в 1995 році, а саме водоскидна споруда та земляна гребля, а отже можна зробити висновок, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0018 на якій розташовані штучна водойми та гідротехнічні споруди відповідно до вимог Земельного і Водного кодексів можуть відноситись до земель водного фонду.

В зв'язку з цим, Апеляційний суд прийшов до висновку, що земельна ділянка (кадастровий номер :03:015:001) рішенням сесії Лісогринівецької сільської ради була передана ОСОБА_5 у власність для ведення особистого селянського господарства ще й з порушенням вимог ст. 85 Водного кодексу України та ст.ст. 58, 59 Земельного кодексу України, оскільки передача у власність громадян земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства не допускається, можуть бути передано у власність громадянина замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів) без зміни цільового призначення земельної ділянки. В даному випадку ОСОБА_5 передавалась у власність не замкнена природна водойма з земель водного фонду, а земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, на якій розташована частина штучної водойми та гідротехнічних споруд, разом з прибережними смугами, що заборонено чинним законодавством.

Згідно зі ст.ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі рекреаційного призначення, землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що до водного фонду України належать:

1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти;

2) підземні води та джерела;

3) внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до ст. 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2 ст. 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Ст. 85 Водного кодексу України визначено, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Згідно ст. ст. 58, 59 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них.

Отже, стосовно землі водного фонду закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність землю відповідного цільового призначення окремо від дозволеного для передачі об'єкта замкненої природної водойми загальною площею до 3 га.

Таким чином, ОСОБА_4 сільською радою порушено порядок зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, який встановлено ст.21 Земельного кодексу України, так як, на момент передачі земельна ділянка з кадастровим номером :03:015:0018 площею 0,8024 га, відносилася до земель водного фонду, яка могла бути передана сільською радою лише в користування на умовах оренди, виключення становить лише передача у власність замкнених природних водойм загальною площею до 3 га без зміни цільового призначення, а ОСОБА_5 в свою чергу отримав дану земельну ділянку у приватну власність саме для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що прямо зазначено в рішенні сесії сільської ради від 31.08.2015 №4.

А тому, таке рішення ОСОБА_4 сільської ради №4 від 31.08.2015 «Про затвердження ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність» є незаконним та підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності № 46503536 визнанню недійсним.

Також, слід визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0018, укладеного 09.12.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрованого в реєстрі за №1912, оскільки цей договір укладений з порушенням вимог закону особою, яка не мала права на відчуження вказаної земельної ділянки відповідно до положень ст. ст. 215, 203 ЦК України.

Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з данийм позом, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушенні або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності передачі земель водного фонду комунальної форми власності, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 81, 141, 258-273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради №4 від 31.08.2015 «Про затвердження ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 28.10.2015 №46503536.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0018, укладеного 09.12.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрованого в реєстрі за №1912.

Стягнути з ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь прокуратури Хмельницької області (, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, рахунок 2814, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір в сумі по 1600 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції- Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : Заступник керівника Хмельницької місцевої прокурутури ()

Відповідачі : ОСОБА_4 сільська рада (, вул. Центральна,4, с. Лісові Гринівці, Хмельницький район), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.к. НОМЕР_1, вул. Макаренка,9, с. Стрижівка, Любарський район, Житомирська область), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, і.к. НОМЕР_2, м. Хмельницький, вул. Городня, 2/1)

Третя особа ОСОБА_7 (і.к. НОМЕР_3, АДРЕСА_1)

Повний текс рішення виготовлено 11.06.2018 р.

Суддя :