Ухвала

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 644/10002/16-ц

провадження № 61-22878ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року у складі головуючого судді Бугери О. В., та постанову Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року, у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Бровченко І. О., Яцина В. Б., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_7, про визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що під час подружнього життя його матері ОСОБА_7 з вітчимом ОСОБА_8 його мати з метою купівлі для нього автомобіля «NІSSAN ALMERA CLASSIC» в присутності вітчима взяла у 2008 році в борг у брата вітчима ОСОБА_9 17 000, 00 доларів США, які було повернуто у 2015 році.

Позивач вказав, що у 2008 році, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_8, мати придбала зазначений автомобіль та передала йому як подарунок. З дня придбання та до теперішнього часу автомобіль знаходиться у його користуванні.

Однак, придбаний автомобіль зареєстровано на ім'я його вітчима ОСОБА_8

У 2011 році шлюб між його матір'ю та вітчимом розірвано, проте поділу майна не було, оскільки ОСОБА_8 на майно не претендував.

ОСОБА_4 зазначив, що після розірвання шлюбу з його матір'ю ОСОБА_8 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, яка після смерті ОСОБА_8 у 2016 році набула право власності на майно ОСОБА_8 у порядку спадкування за законом та при прийнятті спадщини у нотаріуса склала заяву, в якій вказала, що відмовляється від1/2 частини вказаного автомобіля.

Позивач просив визнати за ним право приватної власності на автомобіль «NІSSAN ALMERA CLASSIC», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року і ухвалити нове рішення, яке буде відповідати вимогам чинного законодавства України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами було порушено вимоги статтей 3, 8, 55, 68, 129 Конституції України, статті 6 Європейської Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод (право громадянина на справедливий суд), статтей 39, 40 ЦПК України, постанову Пленуму Верховного Суду від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,було неповно з'ясовано обставини справи, висновки судів не відповідають обставинам справи. Заявник зазначає, що судами не надано належної оцінки доказам у справі. Суди першої та апеляційної інстанції не звернули уваги на те, що спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_8, оскільки це було умовою надання ОСОБА_9 ОСОБА_7 коштів у борг для придбання автомобіля, які вона зобов'язувалась повернути самостійно; що кошти для придбання автомобіля були подаровані нею позивачу; що ОСОБА_8 на ім'я позивача видано довіреність, якою уповноважено його слідкувати за станом автомобіля, ремонтувати його, крім того, довіреність видана з правом керування та розпорядження автомобілем; що борг повернуто ОСОБА_7 самостійно, тому автомобіль не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 1994 року до 11 травня 2011 року, під час якого 28 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «АККО-ІНВЕСТ» та ОСОБА_4 укладено договір № НТ-00181 купівлі-продажу автомобіля «NІSSAN ALMERA CLASSIC» на суму, що еквівалентна 16 690, 00 доларів США.

В подальшому угодою № 01 від 12 лютого 2008 року проведено заміну сторони у договорі № НТ-00181 від 28 січня 2008 року з ОСОБА_4 на ОСОБА_8, відповідно до умов якої до ОСОБА_8 перейшли всі права та обов'язки покупця за договором, в рахунок оплати вартості автомобіля за договором зараховані 8 428, 00 грн., 75 857, 00 грн., сплачені за автомобіль ОСОБА_4 та 93,00 грн., сплачені ОСОБА_4 за оформлення документів.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобіля «NІSSAN ALMERA CLASSIC» легковий седан, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, з 16 лютого 2008 року є ОСОБА_8 Також в особливих відмітках свідоцтва зазначено про право керування ОСОБА_4, ОСОБА_7 цим автомобілем.

12 квітня 2011 року ОСОБА_8 видав ОСОБА_4 довіреність, в якій зазначено, що ОСОБА_4 має право розпоряджатись, експлуатувати, слідкувати за технічним станом та проводити поточний ремонт належного йому автомобіля марки «NІSSAN ALMERA CLASSIC» легковий седан - В, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску. Довіреність видана строком на 3 роки до 12 квітня 2014 року, без права дарування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

Згідно відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 25 лютого 2017 року № 1287/01-16 із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого ОСОБА_6, яка є спадкоємцем першої черги, та 18 жовтня 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину тільки на нерухоме майно. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на автомобіль «NІSSAN ALMERA CLASSIC», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, не зверталась, свідоцтво про право на спадщину на автомобіль не видавалось.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до вимог статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем обрано спосіб захисту шляхом визнання права власності.

Як вбачається з оскаржених судових рішень ОСОБА_4 не є власником спірного автомобіля. Після смерті свого вітчима ОСОБА_8 він не є і спадкоємцем.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, правильно зазначив, що оскільки право ОСОБА_4, як власника не порушено, підстави для захисту такого права відсутні.

Доводи касаційної скарги не ставлять під сумнів висновки судів про відсутність у ОСОБА_4 права власності на спірний автомобіль.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для виникнення сумнівів у правильності застосування судами апеляційної та першої інстанцій норм матеріального права, а також дотриманні норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої

судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_7, про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта