Справа № 539/3357/18
Провадження № 6/539/84/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2018 року м. Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Алтухової О.С.,

за участю секретаря Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду цивільну справу за поданням головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника фізичної особи ОСОБА_2, стягувач ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2018 року головний державний виконавець Лубенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, в якому просить: вирішити питання про примусове проникнення до будинку №15 по вулиці 1 пр. Р. Люксембург у м. Лубни.

В обґрунтування заявленого подання зазначено, що в ході проведення виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та проведено ряд виконавчих дій з метою встановлення майнового стану і доходу боржника. При цьому, при виході за місцем проживання боржника перевірити наявність майна не було можливості у звязку з відсутністю боржника за місцем проживання, тому з метою необхідності проведення виконавчих дій щодо опису майна та арешту майна боржника просить заявлене ним подання задовольнити.

Головний державний виконавець в порушення вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України, згідно якої суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця, у судове засідання не зявився.

Дослідивши додані до подання матеріали суд приходить до наступного висновку

Рішенням Лубенського міського суду Полтавської області від 16.05.2002 року у справі №2-628/02, яке набрало чинності 16.06.2002 року, позов ОСОБА_3 задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4000 доларів США, що згідно курсу долара станом на 12.04.2002 року становить 21312 грн боргу та судові витрати в розмірі 213 грн.

На виконання даного рішення 19.06.2002 року Лубенським міським судом Полтавської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 вказаних у рішенні сум заборгованості та судових витрат.

На підставі вказаного виконавчого листа Головним державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області 07.11.2017 року було відкрито виконавче провадження за №55048629 про стягнення з ОСОБА_2М, на користь ОСОБА_3І, заборгованості в розмірі 20744,56 грн, про що повідомлено боржника ОСОБА_2 шляхом направлення їй головним державним виконавцем відповідного листа.

Частиною 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Так, у своєму поданні головний державний виконавець зазначив, що у ході здійснення виконавчого провадження на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 було накладено арешт, однак під час виходу державним виконавцем за місцем реєстрації/проживання боржника з метою встановлення його майнового стану двері ніхто не відчинив, що підтверджується копією акту від 31.08.2018 року, складеного головним державним виконавцем.

Таким чином, одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обов'язок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

При цьому, у матеріалах справи відсутні копії відповідних постанов про накладення арешту на майно боржника, а матеріали виконавчого провадження головним державним виконавцем суду не надано.

Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (части друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина: можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина пери статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як вмотивованим рішенням суду (частина перша, друга статті 30 Конституції України).

При цьому, гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, - на чому наголошував і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 31 травня 2011 року N 4-рп/2011 у справі N 1-18/2011.

Однак, суду не надано жодного документів, з яких би вбачалося, що боржник ОСОБА_2 є зареєстрованою та/або проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Більш того, у матеріалах справи відсутні документи, з яких було б можливо встановити кому і на якій правовій підставі належить житлове приміщення за вказаною адресою, зокрема, хто є його власником.

Разом з тим, визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, однак, на підтвердження даного факту головним державним виконавцем надано лише копію акту від 31.08.2018 року, який не може слугувати безумовною підставою для його встановлення, оскільки викликає певні сумніви через його складання у відсутність понятих, наявність підписів яких які як вбачається з форми цього акту є обовязковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Таким чином, враховуючи, що на головним державним виконавцем не надано жодних доказів на підтвердження того, що на майно боржника було накладено арешт, та документів, з яких би вбачалося кому і на якій правовій підставі належить житлове приміщення за вказаною адресою, а також не надано доказів, які б свідчили, що боржник на момент розгляду подання рахується зареєстрованим та/або проживає у даному житлі, з огляду на необхідність забезпечення принципу непорушності права власності, беручи до уваги нехтування заступником головного державного виконавця своїм процесуальним обовязком щодо обовязкової участі у судовому засіданні під час розгляду подання, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 439 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника фізичної особи ОСОБА_2, стягувач ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області або через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С. Алтухова