Провадження № 22-ц/772/1410/2018
Головуючий у суді першої інстанції Овсюк Є. М.
Доповідач:Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником адвокатом ОСОБА_4

на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року, ухвалене під головуванням судді Овсюка Є.М., повний текст якого складений 11 серпня 2014 року,

в справі №127/30623/13-ц

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (позивач)

до ОСОБА_5, ОСОБА_3 (відповідачі)

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності та за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, за участю третьої особи - Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності, -

встановив:

ПАТ «Дельта Банк» в грудні 2013 року в особі представника - ТОВ «Колекторська компанія «Вердикт» звернулося в міський суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності (т. 1, а.с. 3).

Ухвалою Вінницького міського суду від 18 грудня 2013 року відкрито провадження в зазначеній справі з присвоєнням їй номера 127/30623/13-ц (т. 1, а.с. 80).

Ухвалою Вінницького міського суду від 07 лютого 2014 року закрито провадження у справі в частині позову ПАТ «Дельта Банк» до Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності (т. 1, а.с. 118).

Ухвалою Вінницького міського суду від 21 березня 2014 року відкрито провадження в справі №127/4659/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, за участю третьої особи Державної реєстраційної служби про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття власності (т. 1, а.с. 166).

Ухвалою Вінницького міського суду від 19 травня 2014 року об'єднані в одне провадження справа №127/30623/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності та цивільну справу №127/4659/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності (т. 1, а.с. 168).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року позов задоволено.

В рахунок виконання основного зобов'язання в розмірі 6679,61 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 53390,12 грн. за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 і в рахунок зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 25294,65 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 202180,14 грн. за договором про надання споживчого кредиту №1 від 28.02.2008 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 в загальній сумі 31974,26 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 255570,26 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 49,4 кв. м., житловою площею 27,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» (, місцезнаходження: 01001, Київська область, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) на підставі договору іпотеки б/н від 28.02.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_5, ОСОБА_3.

Визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру: АДРЕСА_1; загальна площа 49,4 кв. м., житлова площа: 27,4 кв. м.

Припинено прав власності Іпотекодавців ОСОБА_5, ОСОБА_3 на квартиру: АДРЕСА_1; загальна площа 49,4 кв. м., житлова площа: 27,4 кв. м., в тому числі право володіння, користування та розпорядження даною квартирою.

Постановлено виселити з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Іпотекодавців ОСОБА_5, ОСОБА_3 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2555,70 грн.

Ухвалою від 23 квітня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області залишив без задоволення заяву представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_3 через свого представника - адвоката ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції через його прийняття з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, просила скасувати рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що довідка-розрахунок, надана позивачем на підтвердження розміру заборгованості за договорами споживчого кредитування, не є належним доказом виникнення такої заборгованості; визнаючи за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_1, суд не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на нього є виключно позасудовим способом урегулювання спору; вирішуючи питання про визнання права власності на іпотечне майно за позивачем, суд не вирішив питання оцінки цього майна й не вирішив питання щодо продовження чи припинення правовідносин за договором іпотеки, не врахував особливості наступної іпотеки, що має місце у відносинах сторін; не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті»; не дослідив й не перевірив відносини переходу права вимоги за кредитними договорами, а також пред'явлення іпотекодержателем вимоги іпотекодавцям перед пред'явленням позову про звернення стягнення на іпотечне майно і виселення.

Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Позивач ПАТ «Дельта Банк», відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_3, третя особа Державна реєстраційна служба України, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі допустили порушення своїх зобов'язань за кредитними договорами, що є підставою для звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, припинення їх права власності на квартиру, а також їх виселення з неї.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як суд визнав встановленими обставини, які мають значення для справи, які є недоведеними, допустив порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судом встановлено, а сторонами не заперечуються ті обставини, що 28 лютого 2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» (Банк) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 20000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 101000 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних дів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлена у розмірі 13,90%, й підлягає перегляду відповідно до умов договору (т. 1, а.с. 12-18).

Додатковими угодами №1, 2, 3 від 28.02.2008 р., 04.02.2009 р., 01.04.2009 р. відповідно змінено графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, перенесено строки виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів, змінено схему кредитування та умови кредитного договору при реструктуризації (т. 1, а.с. 24-28).

Крім того, 28 лютого 2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» (іпотекодержатель) з одного боку та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з іншого боку (іпотекодавці) укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцям в рівних частках кожному, на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради, 18 травня 1993 року, загальна площа предмета іпотеки - 49,4 кв. м.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу за кредитами, за яким відповідно до Акту прийому-передачі документації передано кредитні договори №0 і 1, договір іпотеки, виписки про рух коштів тощо (т. 1, а.с. 73, 76-79).

Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання кредитного договору, забезпечення його виконання іпотекою та заміни кредитора у зобов'язанні.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Статтями 512, 514 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), і при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 3 статті 10, статтею 60 ЦПК України в редакції, що діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції кожна сторона повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження виникнення й розміру заборгованості за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк» надало копію довідки від 01.08.2013 року (т. 1, а.с. 78) про те, що загальна заборгованість по кредитному договору №1 складає 202180,14 грн., а також виписки по кредитних договорах №0 і 1, складені ПАТ «УКРСИББАНК» (т. 1, а.с. 51-62), з яких неможливо достовірно встановити суму заборгованості по кожній із складових (тіло кредиту, відсотки за користування ним), підставу нарахування, залишок на момент звернення до суду тощо. При цьому суми, що вказані в довідці по кредитному договору 1 і виписці за ним, не співпадають.

Відсутність належним чином оформленого розрахунку із зазначенням сум заборгованості, часу і підстави їх виникнення, сум, часу і підстави виконання зобов'язання боржником (сплати ним заборгованості по тілу кредиту і відсотків за користування ним) унеможливлює перевірку правильності цих розрахунків апеляційним судом і встановлення достовірної суми заборгованості.

Відтак суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про дійсний розмір заборгованості і задоволення позовних вимог.

Згідно з статтею 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто законом встановлено один судовий та два позасудових способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону, яка має назву: "Позасудове врегулювання", передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

В свою чергу, статтею 37 Закону, яка має назву: "Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки", передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що стаття 37 Закону не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Саме такий спосіб позасудового задоволення вимог Іпотекодержателя передбачений і умовами укладеного між сторонами договору іпотеки (п. 4.2.3, пункти 5.1-5.3).

Отже суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Такий висновок апеляційного суду відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30 березня 2016 року у справі N 6-1851цс15, висновкам Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 21 березня 2018 року N 14-38цс18.

Отже вимога позивача про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем до задоволення не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем не підлягають до задоволення й вимоги про припинення права власності іпотекодавців на предмет іпотеки, припинення їх права користування зазначеною квартирою та виселення з неї, як такі, що є похідними від вимоги про визнання права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, за участю третьої особи - Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді:/підпис/ Міхасішин І.В.
Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду/підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.