РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді - Садовського К.С.,

за участю секретаря - Міжиріцької А.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті його батька - громадянина України ОСОБА_2, який помер 01 березня 2018 року у місті Донецьк, на території непідконтрольній державній владі України.

В обґрунтування своїх доводів заявник вказує, що померлий ОСОБА_2 є його батьком, який станом на час смерті був зареєстрований у місті Донецьк та похоронений на цвинтарі «Щегловка», що розміщений у м. Донецьк, Донецької області, що розташоване на тимчасово окупованій території, непідконтрольній державній владі України. Встановлення факту смерті померлого ОСОБА_2 в судовому порядку для заявника є необхідним для подальшої належної реєстрації вказаного факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть та вступу у спадщину, згідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 12.06.2018 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

В судове засідання заявник не зявився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити заяву про встановлення факту смерті його батька ОСОБА_2 та розглянути справу без його участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, хоча судом вживались заходи щодо його належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до положень частини 2 статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Положення частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.

Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоровя або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545.

Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.).

Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.

Як вбачається з паспортних даних заявника ОСОБА_1, він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 5-Г, кв. 97.

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 08.06.2016 року фактичне місце проживання ОСОБА_1: м. Харків, пров. Капніста, б. 8, кв. 2.

Згідно наданих до суду доказів, а саме: свідоцтва про народження серії ІІ-ПО № 057927 від 06.08.1961 року ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2.

Судом встановлено, що 01 березня 2018 року у м. Донецьк, Донецької області помер батько заявника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що мається свідоцтво про смерть серії ДНР № 087967, видане Київським відділо запису актів цивільного стану м. Донецьк Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР 02.03.2018 р. та лікарське свідоцтво про смерть, видане Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Донецьк» № 97 від 01.03.2018 року, згідно з якою причиною смерті ОСОБА_2 є церебральний атеростероз.

Також, на підтвердження факту смерті ОСОБА_2, судом було досліджено надані заявником докази, а саме: свідоцтво про поховання серії АА № 018033, видане Державним підприємством «Рітуал», згідно з яким ОСОБА_2 похований на цвинтарі сел. Щегловка по вул. Вороніхіна в м. Донецьк; товарний чек про отримання ритуальних послуг; фотографії з місця поховання.

Кабінетом Міністрів України 7 листопада 2014 р. була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію, але бланки суворої звітності вивезені не були, у зв'язку з чим, видані на цій території після 01 грудня 2014 року документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України.

Враховуючи викладене, надане заявником свідоцтво про смерть є незаконним і не створює правових наслідків.

Заявник є сином померлого та має намір зареєструвати смерть ОСОБА_2 у передбаченому законодавством України порядку, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить йому перешкоди у цьому.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Судом було встановлено, що 01 березня 2018 року у м. Донецьк, Донецької області, ОСОБА_2 помер та його було поховано. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті його батька.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 214, 215, 223, 234-235, 256, 257-1 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 01 березня 2018 року у місті Донецьк, Донецької області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд міста Харкова шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя