Справа № 132/451/18
Провадження № 22-ц/772/1620/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 рокуСправа № 132/451/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Зайцева А.Ю., Шемети Т.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області,ухвалене у цій справі 26 лютого 2018 рокуу м. Калинівна під головуванням судді цього суду Павленка І.В., дати складання повного тексту цього рішення не відомо,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її баба ОСОБА_5, після чого відкрилась спадщина на земельну частку (пай) площею 2,17 умовних кадастрових гектари, яка належала померлій на підставі сертифікату на право власності. Після смерті ОСОБА_5 фактично спадщину прийняв її син ОСОБА_6, який є батьком позивача, однак спадкове майно не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер, після його смерті спадщину прийняла позивач, яка, як вона зазначила, за життя його доглядала, забезпечила поховання та проведення поминальних обідів. Місце її проживання не було зареєстровано за адресою місця проживання її батька.

Позивач, пославшись на те, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, однак немає можливості його оформити, оскільки за життя її батько не оформив його після смерті своєї матері, просила суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті його матері ОСОБА_5, а саме вказаної земельної частки (паю); встановити факт проживання позивача разом із батьком ОСОБА_6 на час відкриття спадщини після його смерті; визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай), яку ОСОБА_6 фактично прийняв у спадок після смерті своєї матері, але за життя не оформив.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_4, який не брав участі у розгляді цієї справи у суді першої інстанції, однак, стверджує, що прийнятим рішенням вирішено питання про його права, пославшись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Оскільки ОСОБА_4 участі у справі не приймав, а відтак був позбавлений можливості подати заперечення на пред'явлений ОСОБА_3 позов та докази на їх підтвердження, тому апеляційний суд відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України приймає подані ним при подачі апеляційної скарги письмові докази, оскільки їх неподання до суду першої інстанції зумовлено поважними причинами, що об'єктивно не залежали від нього.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, пославшись на його законність та обгрунтовпаність.

Відповідно ст. 263 чинного ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України).

Із матеріалів справи та матеріалів, доданих до апеляційної скарги встановлено такі обставини.

Прізвищем позивача ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу було «ОСОБА_3», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу сурії НОМЕР_3 (а.с. 8).

Батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 7).

Матір'ю ОСОБА_6 є ОСОБА_5, про що сільським головою Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області В. Гайдаєм видано довідку від 30 січня 2018 року (а.с. 14).

Як зазначає позивач ОСОБА_5 є її бабою, якій було видано сертифікат серії НОМЕР_6 про те, що на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 08 травня 1997 року № 141 їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. 24 Серпня розміром 2,17 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується актом про смерть № 16 (а.с. 168).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2018 року, яке 15 червня 2018 року набуло законної сили, а тому встановлені ним обставини згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, встановлено факт, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, була дочкою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 38-39).

Цим рішенням встановлено, що 09 серпня 2002 року ОСОБА_8 складено посвідчений секретарем Писарівської сільської ради Гирко К.Л. заповіт, відповідно до якого все її майно де б воно не було, з чого б не складалось та взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом у тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_10 На день її смерті заповіт не змінено і не скасовано. Спадщину після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_4 прийняв, звернувшись із відповідною заявою в нотаріальну контору. Однак, оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), яку ОСОБА_8 фактично прийняла у спадок після смерті своєї матері ОСОБА_5, не може у зв'язку з відсутністю відомостей про народження ОСОБА_8. які б підтверджували той факт, що остання є дочкою ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_6, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 16).

26 лютого 2018 року сільським головою Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області В. Гайдаєм видано довідку про те, що батько ОСОБА_3 ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 (а.с. 23).

26 лютого 2018 року сільським головою Бережанської сільської ради Калинівського району Вінницької області Г. Фурман видано довідку про те, що ОСОБА_3 на день смерті свого батька ОСОБА_6 дійсно проживала без реєстрації біля нього за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

12 грудня 2017 року сільським головою Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області В. Гайдаєм видано довідку про те, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до дня смерті постійно проживала та була прописана за адресою: АДРЕСА_1. Разом із нею до дня смерті були прописані та постійно проживали: ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_12. Відомості про інших зареєстрованих осіб на момент смерті ОСОБА_5 відсутні (а.с. 17-18).

26 грудня 2017 року сільським головою Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області В. Гайдаєм видано довідку про те, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до дня смерті постійно проживала та була прописана за адресою: АДРЕСА_1. Разом із нею були прописані та постійно проживали: її дочка ОСОБА_8 - з 28 серпня 1976 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, онук ОСОБА_11 - з 15 листопада 1996 року по 07 лютого 2000 року, зять - ОСОБА_13 - з 28 серпня 1996 року по 10 квітня 2002 року. Відомості про інших зареєстрованих осіб на момент смерті ОСОБА_5 відсутні (а.с. 40).

Пред'явлений ОСОБА_3 позов відповідач визнав, про що сільським головою Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області В. Гайдаєм 26 лютого 2018 року видано довідку (а.с. 24).

Апеляційний суд не досліджує як доказ подану апелянтом копію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 03 вересня 2010 року, оскільки з цієї копію неможливо встановити чи набуло це рішення законної сили (а.с. 42).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 529, 548-549 ЦК УРСР, ст. ст. 1216, 1217, 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі таких обставин, які суд вважав встановленими: після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на вказану вище земельну частку (пай), яку він фактично прийняв після смерті його матері ОСОБА_5; позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 і прийняла спадщину після його смерті, оскільки проживала із ним на час відкриття спадщини.

Апеляційний суд із цим рішенням не погоджується, оскільки фактично суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильного застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на час виникнення спірних правовідносин у даній справі, застосуванню, окрім норм Цивільного кодексу України, підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (у редакції 1963 року).

Відповідно до ст. ст. 548-549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

У разі, коли спір виникає у зв'язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові цього суду від 18 червня 2018 року, прийнятій у справі № 182/8267/14-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується апеляційним судом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановити зазначені юридичні факти позивач просила у зв'язку із неможливістю оформлення спадкового майна після смерті її батька та з необхідністю реалізації нею права на спадкування. Разом із тим, відповідних доказів звернення до нотаріуса з метою реалізації свого права на спадкування та прийнятого з цього приводу рішення нотаріуса, вона не надала, а суд першої інстанції цих обставин не з'ясував.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, з якою звернулась ОСОБА_3, та на підставі яких судом першої інстанції було встановлено вказані факти, позивач, всупереч наведеним вище вимогам норм цивільного процесуального права, заявляючи вимогу про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті його матері ОСОБА_5, не довела ступінь споріднення цих осіб належними та допустимими доказами. На підтвердження цієї обставини вона надала лише довідку голови сільської ради, в якій ця посадова особа зазначила, що ці особи є сином та матір'ю, однак така довідка не може бути самостійним доказом ступеня споріднення цих осіб, оскільки належним та допустимим доказом цієї обставини є свідоцтво про народження особи або відповідне судове рішення про встановлення факту родинних відносин.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 було встановлено судом на підставі довідки від 26 лютого 2018 року, виданої сільським головою Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області В. Гайдаєм, в якій зазначено, що батько ОСОБА_3 ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 (а.с. 23), при цьому ця довідка не містить відомостей про підстави прийняття ОСОБА_6 цієї спадщини у розумінні наведених вище положень статей ЦК УРСР. Тобто, суд повинен був з'ясувати чи є ОСОБА_6 особою, яка прийняла спадщину у передбачений законом спосіб та строк.

Висновки суду про доведеність позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_6 на момент його смерті також зроблені на підставі однієї довідки від 26 лютого 2018 року, виданої сільським головою Бережанської сільської ради Калинівського району Вінницької області Г. Фурман, про те, що ОСОБА_3 на день смерті свого батька ОСОБА_6 дійсно проживала без реєстрації біля нього за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25). Однак, зі змісту довідки вбачається, що викладена у ній інформація стосується того, що позивач проживала біля батька, а не спільно із ним в одному будинку за адресою його проживання.

У порушення вимог ст. ст. 89, 264 ЦПК України суд першої інстанції не з'ясував: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, що має суттєве значення для правильного вирішення спору; чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження.

12 грудня 2017 року сільським головою Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області В. Гайдаєм видано довідку про те, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до дня смерті постійно проживала та була прописана за адресою: АДРЕСА_1. Разом із нею до дня смерті були прописані та постійно проживали: ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 17-18).

Хоча цю довідку було додано до матеріалів позовної заяви, однак, суд першої інстанції, всупереч вимогам ч. 1 ст. 89 ЦПК України, не надав цьому доказу правову оцінку та, відповідно, не з'ясував склад осіб, які ймовірно мали право на спадкування після смерті ОСОБА_5 в розумінні ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР.

Крім того, цією ж посадовою особою 26 грудня 2017 року видано довідку про те, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до дня смерті постійно проживала та була прописана за адресою: АДРЕСА_1. Разом із нею були прописані та постійно проживали: її дочка ОСОБА_8 - з 28 серпня 1976 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, онук ОСОБА_11 - з 15 листопада 1996 року по 07 лютого 2000 року, зять - ОСОБА_12 - з 28 серпня 1996 року по 10 квітня 2002 року (а.с. 40).

Як вбачається зі змісту ст.ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Натомість, суд, ухвалюючи рішення, послався на положення ст. 206 ЦПК України, якими передбачено, що у разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності на те підстав, приймає рішення про задоволення цього позову.

Проте, визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для ухвалення рішення про його задоволення, оскільки якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, однак цих вимог ст. 206 ЦПК України суд першої інстанції також не дотримався.

З огляду на викладене, позивач у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довела належними та допустимими доказами тих обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, і пред'являючи до суду цей позов, відповідачем зазначила лише сільську раду, в той час як заявлені нею вимоги стосуються та можуть стосуватися прав інших осіб.

За таких обставин, пред'явлений ОСОБА_3 позов задоволенню не підлягає, тому рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні цього позову.

Разом, із тим, дане рішення не перешкоджає позивачу захистити свої права шляхом пред'явлення у встановленому законом порядку відповідного позову до належних відповідачів.

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений ОСОБА_3 за подачу позовної заяви залишити за нею, сплачений ОСОБА_4 судовий збір за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 1057 грн. 20 коп. стягнути з ОСОБА_3 на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2) сплачений за подачу цієї апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : А.Ю. Зайцев

Т.М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 13 вересня 2018 року.