ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/649/18
Провадження № 2/210/887/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"17" липня 2018 р. м. Кривий Ріг
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ступак С.В.,
за участі секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування, -
Ухвалою суду від 09 лютого 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 02 березня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заперечень проти заочного розгляду справи, до суду не надходили.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем знаходженн, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.
25 жовтня 1999 року померла ОСОБА_6. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.01.2004 року, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, серія І-КИ № 541389 (а.с. 17).
Як вбачається з копії свідоцтва про народження, яке видано повторно 29 січня 2013 року, Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, серії 1-КИ № 430872, 15 березня 1977 року народилась ОСОБА_8, її батьками вказано: ОСОБА_7 та ОСОБА_6. (а.с.12)
02 листопада 2013 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала шлюб з ОСОБА_10, який був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запипис № 850, після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на «Савченко», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 265397 від 02.11.2015 року. (а.с.15)
Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії 111 КИ № 448338 від 22 жовтня 1981 року, яке видано Міським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, 04 серпня 1981 року народився ОСОБА_3, про що зроблено відповідний актовий запис № 1371, його батьками зазначено: ОСОБА_7 та ОСОБА_11. (а.с. 13)
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-КИ № 270121 від 01.02.1994 року, яке видане Дзержинським відділом загсу м. Кривого Рогу, 16 грудня 1993 року народилась ОСОБА_12, про що зроблено відповідний актовий запис № 70, її батьками вказано: ОСОБА_13 та ОСОБА_6. (а.с.14)
На підстав чого, судом встановлено, що ОСОБА_6 є матірю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зазначене нерухоме майно було набуте під час шлюбу із ОСОБА_7, частки подружжя у правовстановлюючому документі не виділені.
Враховуючи положення ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю, який діяв на час набуття у власність вказаного будинку з господарчими побудовами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічна позиція щодо застосування вказаної норми Кодексу про шлюб та сімю міститься в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 вересня 2009 р.
Згідно ст. 24 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права, володіння, користування і розпорядження цим майном, а відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Аналогічні норми містить і Сімейний Кодекс України, що набрав чинності з 01.01.2004 року.
Відповідно до ст.60СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.
Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу.
Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
При спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, це може бути зроблено також після відкриття спадщини та спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
01 липня 2015 року помер ОСОБА_7. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.07.2015 року, виданим виконавчим комітетом Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, серія І-АМ, № 327362. (а.с.18)
З метою оформлення спадщини, ОСОБА_2 звернулась до державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори. Однак, державним нотаріусом було надано листа про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 23.02.2016 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 25.10.1999 року, та ОСОБА_7, який помер 01.07.2015 року у звязку із розбіжностями в правовстановлюючому документі на спадкове майно щодо визначення обсягу спадкового майна, та було рекомендовано звернутись до суду з питання визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. (а.с.24)
За життя ОСОБА_6, 03.11.1993 року у відповідності із ст. 524, 534 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини, було складено заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 2-3591, державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_15, відповідно до якого житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться в місті Кривому Розі по вулиці Залізноводська, будинок № 21 остання на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_3. (а.с.23)
ОСОБА_4, як неповнолітня особа на момент смерті її матері успадкувала обовязкову частку у спадщині, відповідно до ст. 535 Цивільного кодексу УРСР.
Відповідно до ст.1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини.
Згідно ч.1 ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно статті 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті її батька, ОСОБА_7, оскільки її брат, ОСОБА_3, відмовився від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька, на її користь, що підтверджується заявою від 25.08.2015 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 3474 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_16 (а.с.57)
Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сімю, що діяв на час набуття ОСОБА_6 права власності на час набуття права власності, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч.1 ст. 28 КпШС України , в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
В порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже, суд вважає що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 16, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 24, 28 КпШС України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: С. В. Ступак