Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1527/17
№ 2/733/14/18
Рішення

Іменем України

"04" червня 2018 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі :

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі В.Ю. Донченко

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. про встановлення нікчемності заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати нікчемним заповіт,складений ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. 18 грудня 2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5. Спадкоємцями за законом після його смерті являються він та рідний брат - батько відповідача ОСОБА_6. Після смерті якого він звернувся до приватного нотаріуса Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. з приводу прийняття спадщини. Через деякий час після подання заяви про прийняття спадщини йому стало відомо, що на випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт, який був посвідчений 18 грудня 2015 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. та зареєстрований за р. № 1698, згідно якого останній заповідав все своє майно відповідачу ОСОБА_3. Позивач вважає, що даний заповіт був складений із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки не було зроблено ним запису про його прочитання, так як у заповідача було захворювання органів зору. Також були порушені вимоги щодо його форми (без зазначення місця складання) та посвідчення (без присутності двох свідків), а тому просить визнати нікчемним заповіт, який був складений його батьком ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 та посвідчений 18 грудня 2015 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф.

Позивач в судове засідання не з'явився.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, вказуючи на те, що 18 грудня 2015 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. було посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_5 заповідав все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, відповідачу ОСОБА_3. Вважає даний заповіт недійсним, так як спадкодавець ОСОБА_5 являвся інвалідом 2 групи, мав численні хвороби, проблеми зі слухом, поганий стан зору - повна сліпота на одне око, 0,4 зору - на інше, що унеможливлювало самостійне прочитання тексту заповіту. Нотаріусом хоча і були роз'яснені права та обов'язки ОСОБА_5, але останній у зв'язку із хворобою органів слуху міг не почути або по іншому їх розтлумачив, на підставі чого не був проінформований про правові наслідки його дій та не мав можливості усвідомлювати всю сутність нотаріальної дії. Крім того, нотаріусом Варзагер Л.Ф. були порушені вимоги ст. 1248 ЦК України, яка у зв'язку з вищевказаними хворобами, що мали чіткі зовнішні вираження, зобов'язана була запросити двох свідків для посвідчення оскаржуваного заповіту, чого не виконала. Також в даному заповіті не зазначене місце його вчинення в порушення вимог ст. 1247 ЦК України. На підставі вищевказаного просить визнати вищевказаний заповіт нікчемним.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні, так як заповіт, який був складений дідом ОСОБА_5 на його ім'я, повністю відповідає вимогам законодавства як щодо його форми, так і щодо змісту. Крім того, в момент вчинення правочину, а саме складання заповіту, ОСОБА_5 повністю усвідомлював значення своїх дій, міг керувати ними та його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Заповідач проживав в АДРЕСА_1 сам. Майже кожні вихідні він приїжджав до нього із своєю сім'єю. Крім того, відносини померлого з позивачем ОСОБА_2 були дуже складними та напруженими, вони постійно сварилися, особливо протягом останніх років.

Приватний нотаріус Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити. Вона особисто посвідчувала заповіт, складений ОСОБА_5 за особистим волевиявленням, без тиску. Даний заповіт було прочитано вголос і підписано ним особисто. На момент його складання та посвідчення останній був дієздатною особою, яка усвідомлювала свої слова та вчинки. Також ОСОБА_5 не скаржився на не змогу читати та писати у зв'язку із проблемами зору, а тому твердження представника позивача на його недієздатність є безпідставними. Даний заповіт посвідчений відповідно до вимог чинного законодавства України, з дотриманням всіх необхідних процедур та вимог, що підтверджується Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 269/5, згідно якого вимогами щодо форми заповіту є письмова форма та нотаріальне посвідчення, які дотримані. Місце складання заповіту не розцінюється як поштова адреса. Лише у випадку вчинення нотаріальної дії вдома або у лікарні, тобто за межами робочого місця приватного нотаріуса, є вимога про зазначення адреси складання та посвідчення нотаріальної дії.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5. За життя він все своє майно хотів залишити його сину ОСОБА_3, який постійно до нього приїжджав, допомагав, привозив ліки. Він знав, що ОСОБА_5 склав вищевказаний заповіт, це було його вільне волевиявлення, але при його складанні та посвідченні він не був присутній, оскільки його возив до нотаріуса відповідач із своєю дружиною. Батько до самої смерті обслуговував себе самостійно, все розумів, сам отримував пенсію, виписував та читав пресу самостійно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказала, що вона являється дружиною позивача. Вони дуже часто приїжджали до ОСОБА_5 в гості, привозили продукти харчування, ліки та інші необхідні речі. Неодноразово возили його до лікарні. За час спільного проживання в шлюбі - приблизно 10 років, вона бачила позивача ОСОБА_2 лише чотири рази, як він приїжджав до батька. При цьому вони сварилися. Коли помер ОСОБА_5, то ОСОБА_2 навіть не приїхав на похорон, хоча йому телефонували. З приводу спадкового майна останній навіть погрожував, про що мається заява, зареєстрована в поліції 30.06.2017 року. За життя ОСОБА_5 все своє майно хотів, щоб залишилось чоловіку, в зв'язку з чим був складений заповіт. Хоча проблеми із зором були, але заповідач сам читав газети в окулярах, робив всякі вирізки, навіть написав автобіографію. Він сам себе обслуговував без сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що вона після смерті дружини ОСОБА_5 ходила до нього кожного дня, виконуючи хатню роботу, крім днів, коли приїжджали гості. За це останній із своєї пенсії платив їй по 500 грн. щомісяця. ОСОБА_5 самостійно себе обслуговував, пересувався із палкою, сам виписував та читав газети. Він був у свідомості та розумів значення своїх дій аж до самої смерті. При цьому йому постійно допомагав внук ОСОБА_3 Також до нього часто приходив син ОСОБА_6, батько відповідача. При розмовах із ОСОБА_5, останній хотів залишити все належне йому майно внуку ОСОБА_3 У 2014 році при розмові ОСОБА_5 із сином ОСОБА_2 у них відбулась сварка з приводу спадщини.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що проживає поряд із будинком, де жив ОСОБА_5 Часто до останнього приходила в гості. Бачила як до нього постійно приїжджав внук ОСОБА_3 Ще коли була жива дружина ОСОБА_5, то вони часто говорили, що хочуть все майно залишити відповідачу. Всі ремонтні роботи по будинку були зроблені за кошти заповідача. Поховання ОСОБА_5 та всі пов'язані з цим звичаї відбув внук ОСОБА_3 Дізнавшись, що син ОСОБА_5 - ОСОБА_2 вимагає частину спадкового майна від ОСОБА_3, вона дуже здивувалась, так як позивач нічого не допомагав за життя батьку, приїжджав дуже рідко і навіть тоді, вони весь час сварились.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона являться рідною сестрою відповідача. ОСОБА_2 приїжджав до діда один раз в рік, при цьому ніякої допомоги останньому не надавав. В них були не приязні стосунки, постійно сварились. Мені відомо, що ОСОБА_5 був складений заповіт на ім'я її брата ОСОБА_3 За життя дід був при здоровому глузді, розумів значення своїх дій, вільно читав в окулярах.

Лікар - офтальмолог ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що гострота зору ОСОБА_5 у липні і жовтні 2016 року складає 0,4 на одне з очей, інше око - повна сліпота. Людина, яка бачить на одне око, є соціально адаптованою, може читати, писати. Він не має змоги відповісти на запитання чи міг самостійно писати та читати ОСОБА_5 станом на дату складання та посвідчення оспорюваного заповіту.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів та відповідно до ст. 55 Конститьуції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.118). Позивач ОСОБА_2 є рідним сином спадкодавця ОСОБА_5, що підтверджується копія свідоцтва про народження ( а.с.12). Відповідач ОСОБА_3 являється внуком останнього (а.с.117, 121-124). Спадкоємцями за законом після його смерті являються ОСОБА_2 його та рідний брат - батько відповідача ОСОБА_6.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт, який був посвідчений 18 грудня 2015 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. та зареєстрований за р. № 1698, згідно якого останній заповідав все своє майно відповідачу ОСОБА_3 (а.с.15).

23 травня 2017 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. було заведено спадкову справу за № 44/2017 на підставі поданих заяв про прийняття спадщини спадкоємцями ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.117-145).

В судовому засіданні також встановлено, що в період з 08 лютого 2001 року по 12 лютого 2001 року останній знаходився на стаціонарному лікуванні в центрі мікрохірургії ока м. Києва. 09 лютого 2001 року - операція екстракція катаракти лівого ока, що підтверджується повідомленням КЛПЗ « Ічнянська ЦРЛ» від 20 листопада 2017 року № 1269/05 (а.с.86).

В посмертному епікризі медичної картки ОСОБА_5 від ІНФОРМАЦІЯ_1 вказаний перелік хвороб останнього, серед яких глаукома, гіпертонія та остеохондроз (а.с.189).

Так, у відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вказує, що при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнаний його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Нормою ст. 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Згідно до ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9, судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224, ст. 157 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Отже, в силу положень ч. 1 ст. 1257 Цивільного кодексу України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9, роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до положень статті 1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно частини 3 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналізуючи спірний заповіт і його зміст на предмет відповідності вимогам законодавства, суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою (а.с.161-163) у письмовій формі, зареєстрований у встановленому законом порядку та особисто підписаний заповідачем ОСОБА_5, що знайшло документальне підтвердження в судовому засіданні.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_5 не міг прочитати заповіт самостійно, бо мав недостатній зір у зв'язку з хворобою органів зору, останнім документально не доведено, так як в судовому засіданні встановлено, що заповідач сам виписував та читав газети, контролював грошові витрати шляхом ознайомлення з квитанціями за оплату житлово-комунальних послуг, сторонньої допомоги не потребував, самостійно себе обслуговував та усвідомлював значення своїх дій, у 2001 році йому була проведена операція - екстракція катаракти лівого ока в центрі мікрохірургії ока м. Києва.

Показами свідка ОСОБА_11 підтверджується факт проведення ОСОБА_5 вищевказаної операції, після якої такий діагноз не вказує на інвалідність, а людина може самостійно бачити, читати та писати.

А тому позивачем не надано достатніх доказів того, що на момент складання та посвідчення вищевказаного заповіту ОСОБА_5 не міг самостійно його прочитати та підписати, адже такий висновок можна зробити лише на підставі відповідного документального підтвердження - висновку експерта, так як для цього необхідні спеціальні знання.

Відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Частина 3 статті 102 ЦПК України вказує, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Представнику позивача було роз'яснено право на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи, однак останнім такого клопотання не було подано.

Також судом встановлено, що заповіт ОСОБА_5 є його останньою волею, так як він був складений та посвідчений приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. 18 грудня 2015 року, а помер ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто пройшов значний проміжок часу. А відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Але як вбачається із матеріалів справи заповідачем не було складено нового заповіту, а оскаржуваний заповіт - не відмінено.

Також позивачем зазначено, що в тексті вищевказаного заповіту відсутня інформація про місце його складання, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 1247 ЦК України.

Даний заповіт складений та посвідчений відповідно до вимог чинного законодавства України, з дотриманням всіх необхідних процедур та вимог, згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 269/5, відповідно до якого вимогами щодо форми заповіту є письмова форма та нотаріальне посвідчення, які дотримані нотаріусом. Місце складання заповіту не розцінюється як поштова адреса. Лише у випадку вчинення нотаріальної дії вдома або у лікарні, тобто за межами робочого місця приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси та причин. В противному випадку вважається, що нотаріальна дія вчинена в приміщенні нотаріальної контори. Підтвердженням цьому є методичні рекомендації із зразками заповітів, які затверджені методично-консультативною радою нотаріату при Головному управлінні юстиції в Чернігівській області від 15 серпня 2012 року.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином при розгляді даної справи суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин, на які ОСОБА_2 посилається в своїй позовній заяві. При складанні та посвідченні оскаржуваного заповіту були повністю дотримані вимоги норми чинного законодавства щодо форми, змісту та порядку посвідчення заповітів, з дотриманням всіх необхідних процедур та вимог. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Також слід зазначити, що на момент розгляду справи, коли були вирішені всі клопотання учасників процесу, роз'яснено права на призначення експертизи, допитані свідки, вступив в законну силу новий ЦПК України від 15 грудня 2017 року, і тільки в інтересах прав сторін по справі та керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд прийшов до висновку про продовження розгляду даної справи без розгляду її спочатку та проведення підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 4,19,76,81,247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 215, 1217, 1223, 1247,1257 ЦК України, Конституцією України, Законом України «Про нотаріат», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф. про встановлення нікчемності заповіту відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т. В. Карапиш