ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 638/14354/17

Провадження № 22-ц/790/3665/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Прокуратура Полтавської області,

інші учасники справи:

Державна казначейська служба України,

третя особа - слідчий Прокуратури Полтавської області Безцінний Ігор Володимирович,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 квітня 2018 року в складі судді Штих Т.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, третя особа - слідчий прокуратури Полтавської області Безцінний Ігор Володимирович, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова за позовом до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, третя особа - слідчий прокуратури Безцінний І.В., про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 листопада 2016 року Печерський районний суд м. Києва виніс ухвалу, якою зобов'язав Генеральну прокуратуру України впродовж 24 годин внести в Єдиний реєстр досудових розслідувань заяву ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 07 листопада 2016 року, здійснене слідчим прокуратури Полтавської області Сорокіним І.В.

05 грудня 2016 року Генеральна прокуратура України направила на адресу позивача інформацію про те, що на підставі вищезазначеної ухвали Печерського районного суду м. Києва, Генеральна прокуратура України 05 грудня 2016 року зареєструвала кримінальне провадження №0003764 за ч.1 ст. 364 КК України і направила для проведення досудового розслідування до прокуратури Полтавської області.

27 січня 2017 року позивач отримав інформацію від відповідача про те, що кримінальне провадження №0003764 від 05 грудня 2016 року за ч.1 ст. 364 КК України, знаходиться у провадженні слідчого другого слідчого відділу прокуратури Полтавської області Безцінного І.В.

30 січня 2017 року відповідач не провівши слідчих дій, направлених на встановлення істини і не допитавши позивача, виніс невмотивовану і незаконну, на думку позивача, постанову про закриття кримінального провадження №0003764, виклавши в офіційному документі завідомо неправдиві відомості. При цьому відповідач, продовжуючи грубо порушувати вимоги КПК України, порушуючи ч.5 ст. 284 КПК України, умисне не направив на адресу позивача копію постанови від 30 січня 2017 року.

04 травня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави виніс ухвалу, якою скасував постанову від 30 січня 2017 року про закриття кримінального провадження, зазначивши про те, що відповідачем при винесенні постанови, не були в повному об'ємі виконані вимоги ч.2 ст. 9 КПК України, заявник не був допитаний в частині перевірки відомостей, викладених в заяві про кримінальне правопорушення.

19 червня 2018 року ОСОБА_1 направив слідчому прокуратури Полтавської області Безцінному І.В. клопотання щодо виконання вимог ухвали Жовтневого районного суду м. Полтави від 04 травня 2017 року.

Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач упродовж тривалого часу навмисно не вживає заходів щодо виконання вимог Конституції України, КПК України та Закону України «Про прокуратуру».

Позивач вважає, що протиправними діями/бездіяльністю відповідача було порушено його права та свободи, а тому просить суд стягнути на його користь 576 000 грн. в якості компенсації моральної шкоди, що була спричинена прийняттям незаконних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб при виконанні ними своїх службових обов'язків.

На позовну заяву прокуратура Полтавської області подала відзив, в якому зазначає, що сам факт неприйняття слідчим процесуального рішення, його скасування не свідчить про завдання шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу,наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача. Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить стягнути моральну шкоду з Державного бюджету України, позовних вимог до прокуратури Полтавської області не заявлено.

Державна казначейська служба України також подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що на спірні правовідносини не поширюється дія вимог ст. 1174 ЦПК України.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, третя особа - слідчий прокуратури Полтавської області Безцінний І.В., про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував вимоги ст. 23, 1176, 1174 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень 1166, 1167, 1176 ЦК України та тих обставин, що правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та прокуратурою Полтавської області врегульовані кримінальним процесуальним законодавством та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Слідчі органів прокуратури, що проводять досудове розслідування та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб'єктів, зазначених у ст. 1174 ЦК України, не належать. Органи прокуратури взагалі не є органами державної влади або органами місцевого самоврядування у розумінні ст. 1174 ЦК України, а мають особливий статус, здійснюючи як зазначено у ст.131-1 Конституції України та Законі України «Про прокуратуру» функції у сфері правосуддя.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 07 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Не отримав відповідь про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

25 листопада 2016 року Печерський районний суд м. Києва виніс ухвалу, якою зобов'язав Генеральну прокуратуру України впродовж 24 годин внести в Єдиний реєстр досудових розслідувань заяву ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 07 листопада 2016 року, здійснене слідчим прокуратури Полтавської області Сорокіним І.В.

05 грудня 2016 року Генеральна прокуратура України направила на адресу позивача інформацію про те, що на підставі вищезазначеної ухвали Печерського районного суду м. Києва, Генеральна прокуратура України 05 грудня 2016 року зареєструвала кримінальне провадження №0003764 за ч.1 ст. 364 КК України і направила для проведення досудового розслідування до прокуратури Полтавської області.

27 січня 2017 року позивач отримав інформацію від відповідача про те, що кримінальне провадження №0003764 від 05 грудня 2016 року за ч.1 ст. 364 КК України, знаходиться у провадженні слідчого другого слідчого відділу прокуратури Полтавської області Безцінного І.В.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Полтавської області молодшого радника юстиції Безцінного І.В. від 30 січня 2017 року закрито кримінальне провадження № 0003764, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 грудня 2016 року, за ч. 1 ст. 364 КК України, на підставі п.1ч.1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з порушенням події і кримінального правопорушення.

Позивач зазначає, що Безцінний І.В. в порушення вимог ч. 5 ст. 284 КПК України не направив на адресу позивача копію постанови від 30 січня 2017 року. Докази, які спростовують вказані твердження, матеріали справи не містять.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 04 травня 2017 року скасовано постанову від 30 січня 2017 року про закриття кримінального провадження.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в матеріалах кримінального провадження копії скарг ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України про внесення його заяви від 07 листопада 2016 року про кримінальне правопорушення, на що посилається слідчий у постанові від 30 січня 2016 року, не є підставою для закриття кримінального провадження. Судом зазначено, що слідчий відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України не провів належної перевірки.

19 червня 2018 року ОСОБА_1 направив слідчому прокуратури Полтавської області Безцінному І.В. клопотання щодо виконання вимог ухвали Жовтневого районного суду м. Полтави від 04 травня 2017 року та проведення необхідних слідчих дій, направлених на встановлення обставин по справі.

Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідачем не проведено слідчі дії направлені на встановлення обставин по справі.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

З приводу заперечень представників відповідачів щодо тих підстав, що жодною ухвалою слідчого судді не встановлено неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади та не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Колегія суддів вважає встановленим факт порушення посадовими особами прокуратури Полтавської області конституційних прав позивача, як заявника по кримінальному провадженню, зокрема передбачених статтею 9 КПК України, права на всебічне, повне та неупереджене дослідження слідчим обставин кримінального провадження, виявлення та встановлення всіх необхідних обставин, надання правової оцінки та забезпечення прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.

Порушення старшим слідчим другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Полтавської області молодшого радника юстиції Безцінного І.В. зазначених прав позивача ОСОБА_1, як заявника у кримінальному провадженні, підтверджується ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Полтави

Вказані обставини, а також подальша необхідність в судовому порядку захищати свої конституційні права, які до теперішнього часу продовжуються порушуватися відповідачем, на думку колегії суддів безумовно привели до моральних та фізичних страждань позивача.

Доказів того, що за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19 червня 2017 року слідчим прокуратури вживались заходи щодо встановлення обставин справи за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підставою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди є встановлена судом протиправна бездіяльність слідчого прокуратури Полтавської області щодо виконання вимог ст. 9 КПК України, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо застосування до спірних правовідносин вимог статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

В судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнала позивач унаслідок тривалої бездіяльності слідчого прокуратури Полтавської області, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалість моральних страждань позивача у зв'язку з необхідністю докладати додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його заяви та прийняття органами прокуратури відповідного рішення, колегія суддів вважає, що сума 3000 грн. є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення повністю з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України і ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську служби України 3000 грн.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді -