Провадження №2/521/1637/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» червня 2018 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Целух А.П.,

при секретарі судового засідання - Корнієнко Л.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси із зазначеним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 є майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжяОСОБА_1 та ОСОБА_2, у зв'язку з чим просив суд ухвалити рішення, яким майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжяподілити.

У січні 2016року ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру 28, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, стягнення судових витрат, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за грошові кошти отримані від продажу квартири, що належала їй на праві особистої приватної власності, у зв'язку з чим просила суд ухвалити рішення, згідно з яким визнати право особистої приватної власності на квартиру.

Ухвалою Малиновського районного судом міста Одеси від 29 січня 2016 року зустрічний позов прийнятий та об'єднаний в одне провадження із первинним позовом.

Позивач за первинним позовом та його представник у судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили суд її задовольнити, зустрічний позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

Відповідач, вона ж позивач за зустрічним позовом, та її представник у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували, просили суд задовольнити зустрічний позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує саме ці норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Встановлено, що 24 грудня 1999 року, Київською районною адміністрацією виконкому Одеської міської ради, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий запис 1180 від 24 грудня 1999 року.

Шлюб між сторонами було розірвано 08 лютого 2016 року.

ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 10 серпня 1998 року, належала квартира АДРЕСА_2.

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2, було зареєстровано комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", 17 серпня 1998 року, в книзі 288пр, на сторінці 56, номером запису 948.

Під час спільного, з 1999 року, проживання подружжя в квартирі АДРЕСА_2, на протязі понад 10 років, до 07 грудня 2010 року, до дня продажу квартири, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство й при цьому ОСОБА_2 не працювала й грошового внеску до спільного бюджету родини не вносила.

ОСОБА_1 працював, зокрема матросом на морських суднах, й зокрема, - морський буксир "Ост" з 01 грудня 2000 року до 20 грудня 2001 року, морський буксир "Лоре" з 10 травня 2002 року до 22 січня 2003 року, теплохід "Вермонт универсал рифер" з 13 червня 2004 року до 14 грудня 2004 року, теплохід "Марол" з 7 листопада 2005 року до 20 червня 2006 року, теплохід "Канопус" з 12 квітня 2007 року до 21 жовтня 2007 року.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого П'ятою одеською державною нотаріальною конторою, 25 червня 1997 року, до укладання шлюбу із ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_3.

Згідно із договором купівлі-продажу від 29 вересня 2000 року, реєстраційний номер 4-2499, після укладання шлюбу, 29 вересня 2000 року, ОСОБА_1 продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3.

На грошові кошти, які заробляв ОСОБА_1 та на грошові кошти отримані від продажу належної йому квартири АДРЕСА_3 існувала родина й зокрема сплачувалися комунальні та інші платежі за квартиру АДРЕСА_2, на ці гроші в тому числі проводилися й поточні та капітальні ремонтні роботи в цій квартири.

В подальшому на грошові кошти, які також були зароблені ОСОБА_1, безпосередньо перед продажем квартири АДРЕСА_2, з метою продажу її за більш вигідною ціною, був проведений ремонт, проведено фарбувальні роботи, поклеєні нові шпалери, встановлено кондиціонер та металопластикові вікна й двері.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи зі змісту ст.62 СК України, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_2 та (або) грошові кошти від її продажу були спільною сумісною власністю подружжяОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно із договором купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, реєстраційний номер 3455, була продана однокімнатна квартира АДРЕСА_2.

Раніше, 05 грудня 2010 року, на прохання ОСОБА_1, його батьки надали подружжю 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США, для придбання двокімнатної квартири. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року реєстраційний номер 3461, на грошові кошти, що є об'єктом права спільної сумісної власності й отримані від продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_2 та отримані від батьків позивача ОСОБА_1, була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Право власності за ОСОБА_2, на квартиру АДРЕСА_1, було зареєстровано комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", 16 грудня 2010 року, в книзі 165доп, на сторінці 126, номером запису 706.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Виходячи зі змісту ч.1, ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1, на підтвердження обставин, які наведені в його позовній заяві, подав до суду оригінали та копії наступних документів, які засвідчені судом та долучені до матеріалів справи.

Документи, які підтверджують роботу позивача матросом на морських суднах.

Документи, які підтверджують той факт, що 29 вересня 2000 року (після укладання шлюбу із ОСОБА_2.), позивач продав належну йому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 червня 1997 року (до укладання шлюбу), П'ятою одеською державною нотаріальною конторою, квартиру АДРЕСА_3; вказана, квартира була продана, в період знаходження у шлюбі із ОСОБА_2, згідно із договором купівлі-продажу від 29 вересня 2000 року, реєстраційний номер 4-2499.

Діючи відповідно до ст.131, ст.133, ст.134, ст.136 ЦПК України (в редакції, що діяла на дату звернення до суду), позивач ОСОБА_1, 22 квітня 2016 року, подав до суду заяву (клопотання) про забезпечення доказів способом допиту свідків.

Клопотання розглянуто судом й задоволено.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, які мешкають за адресою: АДРЕСА_5, були допитати у якості свідків.

В ході допиту, свідки підтвердили обставини, викладені у позові ОСОБА_1 та надали суду оригінал та копію розписки, від 5 грудня 2010 року, яка засвідчена судом та долучена до матеріалів справи, про отримання подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США, саме на придбання квартири АДРЕСА_1.

У зв'язку із наданням суду розписки від 05 грудня 2010 року, про отримання грошових коштів, на придбання квартири АДРЕСА_1, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2, 26 січня 2017 року, було заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи.

Заява розглянута судом й задоволена.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси, від 26 січня 2017 року, по справі призначена судова експертиза.

На виконання вказаної ухвали від 26 січня 2017 року, для проведення експертизи, позивачем ОСОБА_1 надано суду оригінал розписки, від 05 грудня 2010 року, про отримання грошових коштів й надані зразки підпису та зразки рукописного тексту.

Згідно з ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси, від 26 січня 2017 року, призначено судову почеркознавчу експертизу; проведення експертизи доручено експертам Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; для проведення експертного дослідження експертам надано матеріали цивільної справи; оплату за проведення експертизи покладено на відповідача, якої роз'яснено положення ст.146 ЦПК України (в редакції, що діяла на дату постановлення ухвали) про наслідки ухилення від участі в експертизі; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Для здійснення дослідження, на адресу суду, надійшло клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових документів та про здійснення оплати за проведення експертизи.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 клопотання експертів не виконала, документів не надала, оплату за проведення експертизи не здійснила.

Експертиза не проведена.

Цивільна справа, 28 лютого 2017 року повернута до суду без виконання ухвали про проведення експертизи.

Відповідно до ухвали Малиновського районного суду міста Одеси, від 01 березня 2017 року, по справі відновлено провадження.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, надала суду копію документу без назви та без дати, який не містить підпису покупця ОСОБА_6, підпису самої ОСОБА_2, підписів та інших даних так званих свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в якому ідеться про отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 298875 гривень за продаж квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2.

Оригінал документу суду не наданий.

Діючи відповідно до ст.136 ЦПК України (в редакції, що діяла на дату звернення до суду), ОСОБА_2, 28 січня 2016 року, подала до суду заяву, яка датована 27 січня 2016 року, про виклик до суду та допит у якості свідків.

Заява розглянута судом й задоволена.

Свідки ОСОБА_6, яка мешкає за адресою АДРЕСА_2, ОСОБА_7, який мешкає за адресою АДРЕСА_7, ОСОБА_8, який мешкає за адресою АДРЕСА_8, за невідомих обставин, до суду не з'явилися, в наслідок чого судом не допитані.

Фактично ОСОБА_2 суду не було надано жодних належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.76, ст.81 ЦПК України, з метою доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, викладених у зустрічній позовній заяві.

Відтак, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Виходячи зі змісту ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду, згідно із квитанціями № ПН 3956 від 5.10.2015 року та № 80081114 від 23 листопада 2015 року було сплачено судовій збір в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.60, ст.61, ст.62, ст.69, ст.70 Сімейного кодексу України, ст.2, ст.4, ст.7, ст.12, ст.13, ст.81, ст.141, ст.258, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268, ст.273, ст.354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжята стягнення судових витрат - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжяОСОБА_1 та ОСОБА_2 - поділити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка згідно ч.1 п.1 договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, який зареєстровано в реєстрі за номером 3461 та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Образцовою Т.А. є ізольованою квартирою та складається в цілому з двох житлових кімнат, площею - 26,0 кв.м., та підсобних приміщень, загальна площа квартири - 42,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка згідно ч.1 п.1 договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, який зареєстровано в реєстрі за номером 3461 та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Образцовою Т.А. є ізольованою квартирою та складається в цілому з двох житлових кімнат, площею - 26,0 кв.м., та підсобних приміщень, загальна площа квартири - 42,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, компенсацію документально підтверджених судових витрат, які складаються із витрат пов'язаних зі сплатою судового збору в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Малиновський районний суд міста Одеси.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ А.П.ЦЕЛУХ

Повний текст рішення складено 06 червня 2018року.