Справа № 307/879/18
Провадження № 2/307/760/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Панчишин В.І.

з участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника органу опіки та піклування Монич К.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування в особі Тячівської РДА про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та виїзд дитини за кордон,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що у шлюбі з відповідачем у них народився сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4

20.11.2017 р. шлюб між ними був розірваний.

У неї є можливість забезпечити синові відпочинок та оздоровлення у Російській Федерації, Угорщині або Чехії, але відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон в її супроводі.

Орган опіки та піклування надав дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Просить задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився і не повідомив причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_3 вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню, так як відповідач не повинен створювати перешкод для відпочинку та оздоровленню дитини.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено, що, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утриманні позивачки.

Це стверджується свідоцтвом про народження дитини, довідкою Грушівської сільської ради та актом обстеження матеріально-побутових з якого убачається, що позивачка разом з сином проживає у будинку. Дитина перебуває на її утриманні. ОСОБА_1 на даний час ніде працює, веде догляд за малолітнім сином. Матеріально-побутове становище та житлові умови проживання сім'ї задовільні.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 380) оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Орган опіки та піклування в особі тячівської РДА своїм висновком від 04.04.2018 р. надав дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_5 за кордон на відпочинок у супроводі матері.

Жодних доказів того, що надання дозволу на виготовлення дитячого закордонного паспорту та виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити її інтересам, чи буде порушувати її або його права відповідач суду не надав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 704.8 грв.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 13, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 157 СК України, ст. 313 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканці АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, дозвіл на виготовлення паспорта для виїзду за кордон її малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_2 (інші відомості відсутні), до Російської Федерації, Угорщини та Чеської Республіки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сімсот чотири гривні 80 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 12.06.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.