Справа № 510/1381/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 12.06.2016р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Миру, 171 в с.Плавні Ренійського району Одеської області, оформленого на імя ОСОБА_2; копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2016р. щодо права власності відповідача на земельну ділянку площею 0,1077 га; копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2016р. щодо права власності відповідача на житловий будинок №171 по вул. Миру в с.Плавні Ренійського району; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 16.08.2016р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1, діючий через свого представника ОСОБА_3, звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_2, зазначивши, що 12.06.2016 р. між ним та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул.Миру, № 171 в с.Плавні Ренійського району Одеської області, і земельних ділянок, розміщених за цією ж адресою: площею 0,25 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,1077 га, виділеної для ведення особистого селянського господарства, - за 60 000 грн. 12.06.2016р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на житловий будинок із надвірними спорудами та на земельні ділянки. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу укласти договір купівлі-продажу нерухомості та земельних ділянок в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивач організував догляд за придбаною нерухомістю та земельними ділянками, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивача про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (12.06.2016р.) він не рахувався зареєстрованим власником спірного майна, а фактично володів ним, право власності на будинок та земельні ділянки було визнано за ним на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 16.08.2016р. і лише після цього, 25.10.2016р. право власності було зареєстровано за ним у передбаченому законом порядку. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок та земельні ділянки на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 12.06.2016р. було укладено від імені продавця, який на той час не був оформлений власником обєктів продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул.Миру, № 171 в с. Плавні Ренійського району, і земельних ділянок він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 не мав права на відчуження нерухомості та землі, у звязку із тим, що він на той час належним чином не оформив право власності на нерухомість (не зареєстрував її належним чином у відповідних органах). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності не тільки на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, так і на земельні ділянки за тією ж адресою.

Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості та земельних ділянок, згідно якої відповідач ОСОБА_2 продав, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Миру, № 171 в с. Плавні Ренійського району та земельні ділянки (присадибну і для ведення особистого селянського господарства) за 60 тис. грн. 12.06.2016р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачу документи на житловий будинок і на земельні ділянки (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлового будинку та земельних ділянок та встановленні права на нерухомість і земельні ділянки у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок і земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1077 га, присадибну і виділену для ведення особистого селянського господарства відповідно, за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт серії КЕ №905045 від 23.12.1997р.) право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Миру, № 171 в с.Плавні Ренійського району Одеської області, який складається в цілому з житлового будинку літ.А загальною площею 70,40 кв.м., житловою площею 44,10 кв.м., тамбуру літ. а; вбиральні літ. В; сараю літ. Б; огорожі 1-3, спорудження 4;

-земельну ділянку площею 0,25 га із кадастровим номером :02:001:0064, розташовану по вул. Миру, 171 в с.Плавні Ренійського району Одеської області, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

-земельну ділянку площею 0,1077 га із кадастровим номером :02:001:0062, розташовану по вул. Миру, 171 в с.Плавні Ренійського району Одеської області, виділену для ведення особистого селянського господарства,

що належали ОСОБА_4.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник