Справа № 303/5181/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.,

суддів: Фазикош Г.В., Джуга С.Д.,

секретарі:Чучка Н.В.,

за участі - Митровцій В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Митровцій Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Позивач позов мотивує тим, що вона - ОСОБА_6, перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, про що 04.08.2015 року складено відповідний актовий запис за №704, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції.

Зазначає, що ОСОБА_7 від попереднього шлюбу мав своїх дітей, які на час укладення шлюбу проживали окремо і будь-яких відносин, а ні з нею, а ні з покійним чоловіком не підтримували. 14.04.1995 року, вона знаючи про свою хворобу та під впливом важких для неї обставин прийняла рішення подарувати належну їй квартиру своєму чоловіку ОСОБА_7 переймаючись за долю останнього внаслідок її важкої хвороби, що підтверджується відповідними медичними документами. Після укладення вказаного договору її чоловіком 9 червня 1995 року в Мукачівському міжміському бюро технічної інвентаризації було отримане реєстраційне посвідчення за №1253, відповідно до якого квартира по АДРЕСА_1 перейшла у його власність. Згодом хвороба відступила і вони з чоловіком проживали і надалі в квартирі, яка фактично належала їй, а юридично володів нею чоловік. До смерті чоловіка його діти ніколи з ними не проживали, не підтримували їх. За ними доглядала людина, якій вони довіряли і до теперішнього часу доглядає її і допомагає. Після смерті чоловіка їй стало відомо, що за життя він склав заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_3, яким заповів останній все своє майно, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1, що для неї було дуже неочікувано, так-як діти з ним ніколи не підтримували відносин, а вони з ним дуже цінували один одного і ніколи не приховували один від одного. Тобто, він завжди знав, квартира в якій вони проживали належить їй, але юридично оформлена на нього. ОСОБА_7 за життя ніколи не обмовився, що має намір скласти заповіт та залишити у спадок квартиру своїй доньці ОСОБА_3. Ще більше сумнівів з цього приводу викликає той факт, що заповіт покійним чоловіком складено 18.01.2006 року та посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, серії ВСО №372550, зареєстровано в реєстрі за №122, тобто в той час коли у віці 83 роки мав суттєві вади зору та страждав глухотою. При цьому, посвідчуючи заповіт приватний нотаріус ОСОБА_5 зазначає, що на прохання заповідача текст заповіту записано з його слів за допомогою комп'ютера та зачитано в слух. Але заповідач ОСОБА_7, страждав захворюванням очей, якому було поставлено діагноз: початкова катаракта лівого ока, емболія центральної артерії сітківки на правому артифонічному оці (заміненому кристалику), ОД (праве око) -0,04, OS (ліве око) - 0,06. При такому діагнозі, ОСОБА_7 фізично був позбавлений можливості прочитати складений заповіт. У зв'язку з цим, 01.04.2006 року ОСОБА_7 було проведено операцію факоемульсифікація катаракти з внутрікапсульною імплантацією штучного кришталика на правому оці, що підтверджується епікризом, витягом з історії №22 Офтальмологічного центру "Visus Exclusive".

Відповідно до ч.2 ст.1253 ЦК України визначено - у випадках, встановлених абзацом третім частини другої ст.1248 ЦК України зазначено, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках і ст.1252 цього Кодексу присутність не менше як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Отже, заповіт її покійного чоловіка ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 не відповідає вимогам чинного законодавства і складений з грубими порушеннями.

За таких обставин, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання заповіту чоловіка ОСОБА_7, який складено та посвідчено 18.01.2006 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, серії ВСО №372550, зареєстровано в реєстрі за №122 - недійсним.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано нікчемним заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3, посвідчений 18 січня 2006 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_3, індекс 9028, мешканки АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_6, податковий номер НОМЕР_1, індекс 89600, мешканки АДРЕСА_1 сплачений судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Стягнуто з Приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, індекс 89600, місцезнаходження: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_6, податковий номер НОМЕР_1, індекс 89600, мешканки АДРЕСА_1 сплачений судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Митровцій В.І., який діє в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення, яким просив скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 14.04.1995 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 був укладений Договір дарування, згідно якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 04.08.2015 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Із Заповіту від 18.01.2006 року вбачається, що ОСОБА_7 зробив розпорядження, а саме усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_3.

Згідно п.4 Заповіту зазначено, що на прохання заповідача текст заповіту записано з його слів за допомогою комп'ютера та зачитано нотаріусом в слух.

Також в Заповіті зазначено, що Заповіт записаний нею, нотаріусом, зі слів заповідача ОСОБА_7 Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_7 і власноручно підписаний ним у її присутності.

У відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2017 року спадкоємцем ? частки зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, є його дружина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво, складається з квартири, що розташована в АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого 14.04.1995 року за реєстром №II-4574 Мукачівською державною нотаріальною конторою.

В матеріалах справи немає жодного документа чи іншого доказу, який би

підтверджував заявлені у позові припущення, а саме що: померлий ОСОБА_7 на момент заповіту страждав глухотою; ОСОБА_7 на дату складання заповіту було поставлено діагноз щодо захворювання очей: початкова катаракта лівого ока, емболія центральної артерії сітківки на артифонічному оці (зміненому кришталику), ОД (праве око) - 0,04, 08 (ліве око) - 0,06.

Під час розгляду справи судом не взято до уваги положення Інструкції «Про

встановлення груп інвалідності», затвердженої Наказом Міністерства охорони

здоров'я України №561 від 05 вересня 2011 року, згідно якої встановлено критерії

визначення основних видів порушення функцій організму людини, належать

порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, больової,

температурної та інших видів чутливості).

Згідно із положеннями 2.2. даної інструкції критерієм життєдіяльності людини є її здатність до самообслуговування, що полягає у можливість ефективно виконувати соціально-побутові функції і задовольняти потреби без допомоги інших осіб.

Згідно даного Епікризу офтальмологічний статус ОСОБА_7 на час виписки, після проведення операції факоемульсифікації катаракти з внутрішньокапсульною імплантацією штучного кришталика на правому оці, становив: праве око - 0,5 (без коригування), 0,9/1,0 (з коригуванням), ліве око - 0,4 (без коригування), 0,5 (з коригуванням).

За таких обставин, матеріалами справи спростовується припущення позивача про те, що на дату складання заповіту ОСОБА_7 був незрячим, у зв'язку з чим не мав можливості самостійно прочитати складений заповіт.

Клопотання про призначення судово-медичної експертизи на підставі медичної документації щодо встановлення ступеню вад зору чи слуху позивачкою не заявлялося.

Крім того, судом першої інстанції при винесенні рішення залишено без оцінки подані відповідачем докази, що до та після складання заповіту ОСОБА_7 самостійно писав вітальні листівки з нагоди католицького Різдва своїй донці ОСОБА_3, у грудні 2005 року (отримана на пошту м. Дьор (Угорщина) згідно штемпеля 20 грудня 2005 року) та у грудні 2006 року (отримана на пошту м. Дьор (Угорщина) згідно штемпеля 18 грудня 2006 року). Копі'ї вказаних листівок з підтвердженням їх отримання було приєднано до матеріалів справи.

Цим фактом спростовуються доводи позивачки про те, що її чоловік не підтримував зв'язки з дітьми.

Також судом не враховано, що заповіт було складено з дотриманням положень ст.1248 ЦК України, якою визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Так, за відсутності у ОСОБА_7 фізичних вад на дату складання заповіту, через які він не міг сам прочитати заповіт, нотаріус оформила та посвідчила заповіт в передбаченому законом порядку.

Згідно тексту оскаржуваного рішення суд взяв до уваги тільки те, що під час технічної підготовки заповіту нотаріусом, проект документа до його роздрукування та надання до прочитання ОСОБА_7 на прохання заповідача було записано з його слів за допомогою комп'ютера та зачитано нотаріусом вслух, про що здійснено відповідний запис в тексті заповіту.

Однак вказаний порядок не свідчить, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Дотримання порядку складання заповіту щодо його попереднього прочитання безпосередньо заповідачем до його підписання підтверджується і текстом самого заповіту, де зазначено:

«...Вісімнадцятого січня дві тисячі шостого року цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_5 приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу. Заповіт записано мною, нотаріусом, зі слів заповідача ОСОБА_7. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_7 і власноручно підписаний ним у моїй присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. ... Приватний нотаріус ОСОБА_5»

Згідно ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

При цьому, при ухваленні судом оскаржуваного рішення у суду були відсутні підстави вважати заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3, посвідчений 18 січня 2006 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 таким, що є нікчемний у зв'язку з тим, що він був складений особою, яка мала на це право та даний заповіт був складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що заповіт ОСОБА_7 від 18 січня 2006 року є нікчемним на підставі ч.1 та ч.2 ст.1257 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону.

Відповідно до ст.376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.268, 374,376, ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Митровцій Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня 2018 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Повний текст постанови складено 14.09. 2018 року.

Головуючий

Судді