Справа №295/6875/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Скришевської О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП в розмірі 60203 грн. 00 коп. та 1500 грн. 00 коп. за проведення автотоварознавчого дослідження та стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП в розмірі 10 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 22.07.2017р. близько 18:15 год. в м. Житомирі по вул. Домбровського, 59В, водій автомобіля Opel ASTRA, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2, рухаючись заднім ходом, проявив неуважність та здійснив наїзд на припаркований автомобіль Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2, після чого місце пригоди залишив. Внаслідок даної ДТП автомобіль позивача Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження. 12.09.2017р. постановою Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

На день ДТП автомобіль Opel ASTRA, номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 був застрахований в ПрАТ «Європейський страховий союз» та мав діючий поліс АМ0580152. Страхова компанія прийняті на себе зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до даного часу не виконала.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №425 від 26.08.2017 р. вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля Ford Mondeo, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП складає 71 470,03 грн., вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 66203,26 грн. Вказаний висновок досліджувався у справі №295/13925/17. Згідно рахунку та акту прийому передачі виконаної роботи №425 від 26.08.2017р. оплата послуг проведення експертного автотоварознавчого дослідження становить 1500,00 грн.

До даного часу ПрАТ «Європейський страховий союз» не прийнято рішення про страхове відшкодування та воно не виплачене в обсязі, яке зазначене в судовому рішенні від 19.12.2017р. по справі №295/13925/17. Так само, ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку відшкодувати завдані ним збитки.

Враховуючи, що у зв'язку з страховим випадком за умовами договору страхування цивільної відповідальності позивач отримав страхове відшкодування лише у розмірі 6000,00 грн., розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем на даний час становить 61703,00 грн., яка складається із суми матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, в розмірі 60203,00 грн. та 1500,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження.

Також позивач зазначає, що протягом тривалого часу у зв'язку з пошкодженням автомобіля йому доводиться самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що тривалий час він не може вночі спокійно спати, сімейний бюджет довелося спрямувати збір коштів для ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, що спричинило виникнення пригніченого стану, нервовості. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали і члени родини позивача, що призвело до розладу сімейних стосунків, зміни звичного способу життя. Також тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося користуватися громадським транспортом, що одразу викликало суттєві незручності у пересуванні. Внаслідок дій ОСОБА_2, які проявилися у пошкодженні належного позивачу автомобіля позивачу заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, позивач оцінює в 10000,00 грн.

Також позивач вказує, що 26.01.2018р. Богунським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист, який 15.02.2018р. був поданий до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві разом з квитанцією про сплату авансового внеску. 02.04.2018р. позивач звернувся із заявою на ім'я начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, у якій вказав, що в порушення ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавцем не була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, однак в порушення ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» позивач не отримав постанови про відкриття виконавчого провадження, тому позивач просив повернути авансовий внесок разом з виконавчим документом.

09.08.2018 року представником відповідача ОСОБА_3 подано відзив, у якому він просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача понесені судові витрати на професійну правову допомогу з тих підстав, що позов сторона відповідача вважає безпідставним та необґрунтованим. Підтвердив, що 22.07.2017 року в м. Житомирі по вул. Домбровського в районі будинку № 59-В сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 здійснив наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_4, який належить ОСОБА_1 Цивільна відповідальність ОСОБА_2 на день ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз». 27.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до ПрАТ «Європейський страховий союз», як до страховика ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року по справі № 295/13925/17 позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Європейський страховий союз» задоволено та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 66203 грн. 00 коп. та 1500 грн. 00 коп. за проведення автотоварознавчого дослідження. Вказане рішення суду набрало законної сили. Таким чином, потерпілим було обрано спосіб захисту свого порушеного права шляхом звернення до суду з позовом до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Відповідно, звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди до особи, винуватої в ДТП, за наявності рішення суду, яким питання про стягнення завданих збитків вже вирішено, є безпідставним. Сторона відповідача вважає, що подана заява до виконавчої служби про повернення виконавчого документа, також не є підставою для подачі даного позову, оскільки відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, зокрема, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання. Також представник відповідача зазначає, що на даний час ПрАТ «Європейський страховий союз», як юридична особа, не перебуває в процесі припинення, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань додається, тому зобов'язання ПрАТ «Європейський страховий союз» по виплаті ОСОБА_1 матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, та витрат за проведення автотоварознавчого дослідження на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року по справі № 295/13925/17 на даний час не припинені, тому позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду з даним позовом.

Також у відзиві зазначено, що вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди відповідач не визнає та вважає її безпідставною, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров'я після пошкодження автомобіля позивач не надає, доводи позивача про те, що він був позбавлений можливості використовувати свій автомобіль, внаслідок чого у нього порушився звичний спосіб життя, також нічим не підтверджено, зазначив, що позивачем автомобіль придбаний 22.07.2017 року, тобто у день ДТП, тому доводи позивача щодо зміни звичного способу життя, є оманливими. Представник відповідача вимоги позивача вважає необґрунтованими та безпідставними. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв'язку із розглядом справи - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3700,00 грн.

17.08.2018 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, у якому він просив визнати відзив від 08.08.2018р. таким, що не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України і містить інформацію, яка не відповідає дійсності, у зв'язку з чим не брати його до уваги та вирішувати справу за наявними матеріалами та задовольнити його позовну заяву від 04.06.2018 року у повному обсязі, оскільки відзив на позовну заяву підписаний особою, повноваження якої не підтверджено, не зазначено, ким поданий відзив підписаний та до нього долучені копії письмових доказів, які не засвідчені відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України. Також, інформація, викладена у відповіді, не відповідає дійсності, оскільки до даного часу ПрАТ «Європейський страховий союз» не прийнято рішення про страхове відшкодування та воно не виплачене в обсязі яке зазначене в судовому рішенні від 19.12.2017р. по справі №295/13925/17. Так само відповідач ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку відшкодувати завдані ним збитки. Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва відмовляється належним чином виконувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року, що підтверджується ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.06.2018р. по справі №295/13925/17. Доводи відзиву про те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, є безпідставними, оскільки особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Також позивач вказує, що посилання у відзиві на те, що ним не надано доказів про погіршення стану здоров'я після пошкодження автомобіля є зовсім безпідставними, оскільки будь-яка психічно здорова людина дізнавшись про факт пошкодження її майна отримує серйозний стрес та хвилювання з цього приводу, особливо коли винна особа зникає з місця пригоди та в майбутньому ухиляється від відшкодування завданих збитків будь-якими шляхами. Також відповідач не взяв до уваги, що моральна шкода є немайновою, тобто такою що не вимірюється фізичними речами. Також позивач проходив стажування у адвоката і виконував різну роботу, передбачену індивідуальним планом, зокрема йому необхідно було виїжджати на різні судові засідання в окремі райони Житомирської області, та позивач мав намір використовувати свій автомобіль, однак у зв'язку з його пошкодженням не міг цього зробити тому, що тривалий проміжок часу він перебував у ремонті. Також у відзиві безпідставно зазначено, що твердження позивача про те, що у ДТП постраждав його улюблений автомобіль є оманливими, оскільки позивач придбав його 22.07.2017р. (в день коли сталось ДТП). Вказане твердження не відповідає дійсності та вводить в оману суд, оскільки позивач придбав свій автомобіль 24.12.2016р., а не у день ДТП, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ СХО 930163.

27.08.2018 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання, у якому просив долучити до матеріалів справи лист №ДВ/19 від 06.08.2018р. та лист № ДВ/19 від 30.07.2018 року, які разом із поясненнями, викладеними у цьому клопотанні, прийняти до уваги при винесенні рішення у даній справі. У клопотанні позивач вказав, що з отриманого листа від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва вбачається, що у боржника - ПрАТ «Європейський страховий союз» відсутнє будь-яке майно та кошти, на які можливо звернути стягнення, тому рішення суду про стягнення на користь позивача страхового відшкодування виконане бути не може, тому особа, яка завдала шкоди транспортному засобу позивача, неповинна ухилятися від обовязку відшкодування шкоди.

28.08.2018 року представником відповідача ОСОБА_3 подано заперечення, у якому вказав, що відповідь на відзив сторона відповідача не визнає, вважає доводи, наведені в ній безпідставними в зв'язку з тим, що відзив на позовну заяву підписаний та направлений особою, яка є представником відповідача та має на це відповідні повноваження відповідно до ст. 60 ЦПК України та ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру». До відзиву на позовну заяву, який направлявся на адресу суду, було долучено належним чином засвідчену копію судового рішення від 19.12.2017 року, а решта документів засвідчення не потребують. ОСОБА_2, з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, 30 травня 2018 року уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ «Європейський страховий союз». Відповідно до даного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить сто тисяч гривень. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 66203,26 грн., а відтак, розмір завданих збитків не перевищує розміру страхової суми за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ «Європейський страховий союз». Тому твердження позивача про те, що відповідач зобов'язаний в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки є хибним, оскільки ОСОБА_2, уклавши вищевказаний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поклав обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої в разі настання страхового випадку, на свого страховика (в межах суми страхового відшкодування). До того ж, добровільне (досудове) відшкодування ОСОБА_2 завданої шкоди не могло відбутися, оскільки на його адресу вимог досудового врегулювання спору від ОСОБА_1 не надходило. ОСОБА_1 було самостійно обрано спосіб захисту свого порушеного права шляхом звернення до суду з позовом до страховика ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. Невиконання страховиком судового рішення по відшкодуванню збитків, так само як і бездіяльність державної виконавчої служби з приводу виконання виконавчого листа, не може бути підставою для звернення до суду з даним позовом. У відповіді на відзив позивач зазначає, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. ОСОБА_1 першочергово звернувся з позовом до страховика, за результатами розгляду якого позов було задоволено (справа №295/13925/17), а не звернувся свого часу виключно до особи, яка завдала шкоди. Також позивач у відповіді на відзив зазначає, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Проте, ОСОБА_1 не відмовлявся від свого права вимоги до страховика та реалізував його звернувшись 27.11.2017 року до Богунського районного суду м. Житомира із позовом до ПрАТ «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди (справа №295/13925/17).

В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі та у заяві вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та клопотанні, які приєднані до матеріалів справи.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, представник відповідача подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без їх участі та у заяві вказав, що проти позовних вимог заперечують з підстав, викладених у відзиві та запереченні, які приєднані до матеріалів справи.

Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та підтверджено доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Судом встановлено, що 22 липня 2017 р. о 20 год. 20 хв., в м. Житомирі, по вул. Домбровського, 59В, відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Astra 1.6 I» держ. номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який під час руху заднім ходом здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Ford Mondeo», держ. номер НОМЕР_2. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 12.09.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та обрано йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 (триста сорок) грн. (а.с. 6).

За вимог цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої - п'ятої ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як роз'яснено у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Позивачем у позові вказано, що у зв'язку з страховим випадком за умовами договору страхування цивільної відповідальності позивач отримав страхове відшкодування лише у розмірі 6000,00 грн., розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем на даний час становить 61703,00 грн., яка складається із суми матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, в розмірі 60203,00 грн. (сума, яка є різницею між фактичним розміром шкоди та здійсненою страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та 1500,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження.

В свою чергу, на думку сторони відповідача, цивільна відповідальність ОСОБА_2 на день ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз».

27.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до ПрАТ «Європейський страховий союз», як до страховика ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року по справі № 295/13925/17 позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Європейський страховий союз» задоволено та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 66203 грн. 00 коп. та 1500 грн. 00 коп. за проведення автотоварознавчого дослідження. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до частиннами 4-6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 14 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV(ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону№ 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як передбачено п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. (п.9.1, 9.2, 9.4ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як встановлено судом, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно полісу № АМ/0580152 від 30.05.2017 року, за яким забезпечений транспортний засіб - «Opel Astra» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 100000,00 грн.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим, судом встановлено, що 19.12.2017 року Богунським районним судом у справі № 295/13925/17 винесено рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку в розмірі 66203,00 грн. та 1500,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 677,03 грн.

Як вбачається з листа Департаменту внутрішнього страхування Моторного (транспортного) страхового бюро України № 3.1-05/14700 від 10.05.2018 року, Моторне (транспортне) страхове бюро України розглянуло справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка мала місце 22.07.2017 року о 18:15 год. за участю транспортного засобу марки FORD з номерним знаком АМ3216СА та повідомило, що відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків, приймаючи до уваги граничні суми затверджені рішенням Президії МТСБУ від 22.03.2018 року (протокол № 418/2018), МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 6 000,00 грн. Доплата відшкодування буде проводитись у випадку, якщо ПрАТ "Європейський Страховий Союз" буде визнано у встановленому порядку банкрутом та коштів та майна страховика не вистачить для задоволення вимог ОСОБА_1, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем ОСОБА_1 реалізовано своє право вимоги до страховика шляхом предявлення до суду позову, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року у справі №295/13925/17 задоволено.

Позивач зазначає, що ним було подано заяву про повернення без виконання виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року у справі №295/13925/17 та 30.07.2018 року на підставі п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача та підготовлено розпорядження щодо повернення авансового внеску.

Однак відповідно до п. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, а тому ця обставина не є підставою для звернення з позовом до ОСОБА_2, так як у разі його задоволення може відбутис подвійне стягнення.

Суд також не приймає твердження відповідача про те, що у Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» відсутнє будь яке майно та кошти, за рахунок яких можливо отримати страхове відшкодування, що стало підставою для звернення із позовом до відповідача, оскільки відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №4061 від 12.10.2017 року ПАТ «Європейський страховий союз» виключено з Державного реєстру фінансових установ у зв'язку з анулюванням ліцензії на провадження страхової діяльності та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи. За інформацією, яка була оприлюднена Моторним (транспортним) страховим бюро України 28.03.2018 року на офіційному веб-сайті, «Рішенням Президії МТСБУ від 22 березня 2018 року затверджено граничну суму виплати потерпілим за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними з Страховлю компанією "Європейський страховий союз". Гранична сума виплати визначена у розмірі 6000,00 грн. Потерпілі, що не звернулись у встановлені строки до Моторного (транспортного) страхового бюро України, або ті, чиї звернення буде задоволено частково, зможуть в подальшому звернутись до МТСБУ та отримати повну суму відшкодування після завершення процедури банкрутства та/або ліквідації Страхової компанії «Европейський страховий союз». Виплати більшості потерпілим на даному етапі є частковими. Для отримання ними відшкодувань у повному обсязі, за нинішнім Законодавством, необхідно дочекатись закінчення процедури банкрутства та/або ліквідації страховика.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

На даний час ПАТ «Європейський страховий союз», як юридична особа, не перебуває в процесі припинення, що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Тому, зобов'язання ПАТ «Європейський страховий союз» по виплаті ОСОБА_1 матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП та витрат за проведення автотоварознавчого дослідження на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року по справі № 295/13925/17, на даний час не припинені.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем реалізовано право на відшкодування шкоди шляхом предявлення позову до страхової компанії, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року задоволено та ОСОБА_1 звернуто до виконання, шкода завдана у розмірі ліміту відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну позивача, позивачем не надано ґрунтовних доказів того, що рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року не може бути виконане, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 4 від 31.03.1995 року вказав, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що у зв'язку з пошкодженням автомобіля йому доводиться самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що тривалий час він не може вночі спокійно спати, сімейний бюджет довелося спрямувати на збір коштів для ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, що спричинило виникнення пригніченого стану, нервовості. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали і члени родини позивача, що призвело до розладу сімейних стосунків, зміни звичного способу життя. Також тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося користуватися громадським транспортом, що одразу викликало суттєві незручності у пересуванні. Внаслідок дій ОСОБА_2, які проявилися у пошкодженні належного позивачу майна позивачу заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, позивач оцінює в 10 000,00 грн.

З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки, як було встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується стороною відповідача, майну позивача була завдана шкода саме з вини відповідача, який був причетний до дорожньо-транспортної пригоди та визнанний виним у її скоєнні постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 12.09.2017 року, що призвело до моральних переживань з боку позивача, однак беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, витрачені позивачем для захисту його прав, суд оцінює розмір моральної шкоди у сумі 2000,00 грн.

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення з позивача судових витрат по оплаті витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови у задоволення позову - на позивача.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката .

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Встановлено, що 26.07.2018 року ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №572, уклали договір про представництво та надання правової (правничої) допомоги у цивільній справі. Повноваження адвоката підтверджено ордером серії ЖТ № 052858 від 26.07.2018 року.

Пунктом 4.1. договору про представництво та надання правової (правничої) допомоги у цивільній справі встановлено, що вартість правничої допомоги складає 3700,00 грн.

На підтвердження виконання умов вказаного договору, адвокатом ОСОБА_6 складено акт наданих послуг від 04.09.2018 року з детальним описом робіт та наданих послуг, виконаних адвокатом.

На підтвердження оплати ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 3700,00 грн. надано квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.09.2018 року.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи надані стороною відповідача докази щодо понесення нею витрат на правову допомогу, суд вважає їх належними та допустимими, відповідними вказаним нормам процесуального права.

При цьому про те, що понесені відповідачем витрати на правову допомогу не є співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та/або складністю справи, що було б підставою для зменшення розміру витрат, як це передбачено ч. 5 ст. 137 ЦПК України, позивачем не заявлялось.

Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню у частині стягнення моральної шкоди, то з нього на користь відповідача підлягає стягненню судові витрати, понесені ним на правову допомогу пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, у сумі 3596,77 грн.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з розміру задоволених позовних вимог, суд присуджує до стягнення з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 20,00 грн.

При зверненні з позовом до суду позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 717,03 грн. Однак, у матеріалах справи міститься копія посвідчення МВ №036385 від 31.07.2015 року, яке видане ОСОБА_1 та у якому вказано, що пред'явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники ОСОБА_7, Герої України - у справах, повязаних з порушенням їхніх прав.

Таким чином, оскільки при подачі позову позивач має пільги щодо сплати судового збору, тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог.

Одначасно, п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 2, 5, 6, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 20,00 грн.

В задовленні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті витрат на професійну правову допомогу у сумі 3648,57 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки визначені ст. 354 ЦПК України до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 ч. 1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_6, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; місце реєстрації: АДРЕСА_1.

Повне судове рішення складено протягом п'яти днів.

Суддя Н.В. Ведмідь