Справа № 460/1254/15 Головуючий у 1 інстанції: Тесля Б.І.
Провадження № 22-ц/783/224/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м.Львів

Справа № 460/1254/15

Провадження № 22ц/783/224/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретар Іванова О.О.

з участю прокурора Заяць І.Є.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Яворівського районного суду Львівської області, ухваленого у м.Яворові 9 червня 2016 року (суддя Тесля Б.І.)

у справі

за позовом прокурора Яворівського району Львівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області до ОСОБА_4 про стягнення збитків,

встановила:

20 квітня 2015 року прокурор звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області завданих державі збитків в розмірі 63 945 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у процесі приватизації державного майна шляхом продажу на аукціоні між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області та ОСОБА_4 14 червня 2001 року укладено договір № 367 купівлі - продажу обєкта незавершеного будівництва - бази госпспособу в с. Старичі Яворівського району Львівської області. Відповідно до умов договору покупець зобовязався добудувати зазначений обєкт незавершеного будівництва протягом трьох років, тобто до 14 червня 2004 року. У звязку із невиконанням ОСОБА_4 договірних відносин в частині добудови обєкта приватизації у строк, визначений договором, Регіональне відділення звернулося до суду із позовом про розірвання договору № 367 купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва - бази госпспособу в с. Старичі Яворівського району Львівської області від 14 червня 2001 року та зобовязання ОСОБА_4 передати по акту приймання-передачі у державну власність вказаного майна. 22 грудня 2006 року Яворівським районним судом Львівської області ухвалено рішення про задоволення позову, яке набрало законної сили. 2 січня 2007 року цим судом видано виконавчий лист. Обєкт незавершеного будівництва повернуто у державну власність згідно акта приймання-передачі 18 січня 2013 року, про що складено акт. Оскільки позивач дізнався лише в 2013 році про порушення його прав та завдання збитків, тому строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, ним не пропущено. З акта приймання-передачі обєкта незавершеного будівництва - бази госпспособу в с. Старичі Яворівського району Львівської області, що повертається за рішенням суду у державну власність, складеного та підписаного 18 січня 2013 року, вбачається, що на виконання рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2006 року нинішній власник повертає, а державний орган приватизації приймає обєкт незавершеного будівництва - базу госпспособу у с. Старичі Яворівського району Львівської області. До акта приймання-передачі додаються: акт обстеження будівельного майданчика і технічного стану обєкта незавершеного будівництва; інвентаризаційний опис придбаних для обєкта незавершеного будівництва матеріалів, виробів, конструкцій, завезених на будівельний майданчик і не використаних для будівництва; інвентаризаційний опис придбаного для обєкта незавершеного будівництва устаткування, не переданого до монтажу або такого, що не потребує монтажу, складені і підписані сторонами 30 листопада 2012 року. В результаті звіряння отриманих даних та наявних інвентаризаційних матеріалів на момент приватизації (акт обстеження будівельного майданчика від 28 лютого 2001 року) інвентаризаційною комісією було встановлено відсутність значної частини приватизованого обєкта, що свідчить про завдання покупцем збитків державі в особі уповноваженого органу. Так, згідно акта обстеження будівельного майданчика і технічного стану обєкта незавершеного будівництва станом на 30 листопада 2012 року до складу обєкта незавершеного будівництва - база госпспособу входять: 1. бетонна площадка розміром 64 х 104 м - технічний стан незадовільний; 2. огорожа із збірних плит розміром 4,0 х 2,2 м в кількості 81 шт. - відсутня; 3. будівля прохідної розміром 4,80 x 3,20 м відсутня, спостерігаються фрагменти монолітного залізобетонного фундаменту; 4. будівля адміністративного будинку розміром 9,0 x 6,3 м відсутня, спостерігаються фрагменти монолітного залізобетонного фундаменту. Відповідно до інвентаризаційного опису придбаного для обєкта незавершеного будівництва устаткування, не переданого до монтажу або такого, що не потребує монтажу, складеного станом на 30 листопада 2012 року, таке устаткування відсутнє. Надалі на виконання вимог Порядку повернення у державну власність обєктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №32, наказом №16 засідання комісії Регіонального відділення з повернення у державну власність обєктів приватизації у звязку з розірванням договорів купівлі-продажу обєктів незавершеного будівництва. Відповідно до вказаного протоколу комісія ухвалила затвердити результати інвентаризації обєкта незавершеного будівництва. Відповідно до п. 7 Порядку повернення у державну власність обєктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких обєктів оцінка обєкта приватизації (крім пакета акцій), що повертається у державну власність, станом на день набрання чинності відповідним рішенням суду проводиться згідно з методикою оцінки майна, затвердженою Кабінетом Міністрів України. З метою виявлення збитків, що могли бути завдані обєкту приватизації під час володіння ним покупцем, результати інвентаризації та оцінки обєкта приватизації, отримані згідно з пунктами 6 і 7 цього Порядку, звіряються з відповідними результатами, отриманими на день відчуження цього обєкта державним органом приватизації. Порядок проведення звіряння та визначення наявності збитків визначається Фондом державного майна. При цьому враховуються всі результати господарювання покупця на обєкті. У разі виявлення збитків, завданих державі покупцем обєкта приватизації за час володіння ним, їх розмір визначається згідно з методикою оцінки майна. Згідно з висновком оцінки обєкта незавершеного будівництва його вартість станом на 22 грудня 2006 року складала 63 945 грн. з ПДВ. 29 листопада 2013 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області ОСОБА_4 скеровано претензію із пропозицією у 20-денний термін добровільно сплатити суму завданих збитків у розмірі 63 945 грн. Ця претензія залишена без реагування. Просить позов задовольнити.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 9 червня 2016 року позов задоволено. Ухвалено стягнути із ОСОБА_4 в користь Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області збитки, завдані державі в сумі 63 945 грн. Проведено розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача в дохід держави 639, 45 грн. судового збору.

Рішення оскаржив ОСОБА_4, посилаючись на неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Прокурор та представник Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3,4 ЦПК України у чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції; ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 14 червня 2001 року у процесі приватизації державного майна шляхом продажу на аукціоні між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі- продажу обєкта незавершеного будівництва - бази госпспособу в с. Старичі Яворівського району Львівської області № 367.

Відповідно до умов цього договору сторони дійшли згоди, що покупець зобовязується добудувати вищезазначений обєкт незавершеного будівництва протягом трьох років, тобто до 14 червня 2004 року (п. 5.4 договору).

Згідно з п.4.1 договору, кожна сторона зобовязується виконувати обовязки, покладені на неї договором та сприяти іншій стороні у виконанні її обовязків.

Відповідно до ч. 9 статті 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» у разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у звязку з невиконанням покупцем договірних зобовязань, приватизований обєкт підлягає поверненню у державну власність.

Відповідно до п. 11.3 договору у разі невиконання однією із сторін умов цього договору він може бути розірваний на вимогу іншої сторони за рішенням суду або арбітражного суду.

Відносини, повязані із поверненням у державну власність обєкта приватизації, відчуженого за результатами його продажу на аукціоні, за конкурсом або шляхом викупу, у разі розірвання договору купівлі-продажу цього обєкта за рішенням суду у звязку з невиконанням умов договору або визнання судом його недійсним, регулюються Порядком повернення у державну власність обєктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №32 від 18 січня 2001 року.

У звязку із невиконанням ОСОБА_4 договірних відносин в частині добудови обєкта приватизації у строк, визначений договором, Регіональне відділення звернулося до суду із позовом про розірвання договору № 367 купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва - бази госпспособу в с. Старичі Яворівського району Львівської області від 14 червня 2001 року та про зобовязання ОСОБА_4 передати по акту приймання-передачі у державну власність вказане майно.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2006 року зобовязано ОСОБА_4 повернути по акту приймання-передачі у державну власність обєкт незавершеного будівництва - базу госпспособу в с. Старичі Яворівського району Львівської області. Рішення звернуто до примусового виконання на підставі виданого 2 січня 2007 року виконавчого листа.

Спірний обєкт повернуто у державну власність згідно акта приймання-передачі обєкта незавершеного будівництва - бази госпспособу в с. Старичі Яворівського р-ну Львівської області, складеного та підписаного сторонами 18 січня 2013 року.

В результаті звіряння отриманих даних та наявних інвентаризаційних матеріалів на момент приватизації (акт обстеження будівельного майданчика від 28 лютого 2001 року) інвентаризаційною комісією було встановлено відсутність значної частини складових приватизованого обєкта.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність значної частини складових приватизованого обєкта свідчить про завдання покупцем збитків державі в особі уповноваженого органу. Згідно акта обстеження будівельного майданчика і технічного стану обєкта незавершеного будівництва, складеного та підписаного сторонами 30 листопада 2012 року, станом на 30 листопада 2012 року до складу обєкта незавершеного будівництва - база госпспособу входять: 1. бетонна площадка розміром 64 х 104 м - технічний стан незадовільний; 2. огорожа із збірних плит розміром 4,0 х 2,2 м в кількості 81 шт. - відсутня; 3. будівля прохідної розміром 4,80 x 3,20 м - відсутня, спостерігаються фрагменти монолітного залізобетонного фундаменту; 4. будівля адміністративного будинку розміром 9,0 x 6,3 м - відсутня, спостерігаються фрагменти монолітного залізобетонного фундаменту.

Відповідно до інвентаризаційного опису придбаного для обєкта незавершеного будівництва устаткування, не переданого до монтажу або такого, що не потребує монтажу, складеного станом на 30 листопада 2012 року, таке устаткування відсутнє.

На виконання вимог Порядку повернення у державну власність обєктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких обєктів, наказом Регіонального відділення від 22 лютого 2013 року № 00303 затверджено протокол № 16 від 31 січня 2013 року засідання комісії Регіонального відділення з повернення у державну власність обєктів приватизації у звязку з розірванням договорів купівлі-продажу обєктів незавершеного будівництва.

Відповідно до цього протоколу комісія ухвалила затвердити результати інвентаризації обєкта незавершеного будівництва.

Пунктом 7 Порядку повернення у державну власність обєктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких обєктів передбачено, що оцінка обєкта приватизації (крім пакета акцій), що звертається у державну власність, станом на день набрання чинності відповідним рішенням суду, проводиться згідно з методикою оцінки майна, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

З метою виявлення збитків, що могли бути завдані обєкту приватизації під час володіння ним покупцем, результати інвентаризації та оцінки обєкта приватизації, отримані згідно з пунктами 6 і 7 цього Порядку, звіряються з відповідними результатами, отриманими на день відчуження обєкта державним органом приватизації. Порядок проведення звіряння та визначення наявності збитків визначається Фондом державного майна. При цьому враховуються всі результати господарювання покупця на обєкті.

У разі виявлення збитків, завданих державі покупцем обєкта приватизації за час володіння ним, їх розмір визначається згідно з методикою оцінки майна (п.п.103-110), затвердженою Кабінетом Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1891 (пункт 9 Порядку).

Згідно із п. 104 ОСОБА_3 визначення розміру збитків здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки.

Пунктом 7.3. Договору № 367 купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва - бази госпспособу в с. Старичі Яворівського району Львівської області від 14 червня 2001 року передбачено, що у разі невиконання покупцем умов цього договору продавець має право у встановленому порядку на розірвання договору, відшкодування завданих збитків у цінах, діючих на момент розірвання договору та повернення обєкта незавершеного будівництва у власність продавця.

На виконання п. 2 Протоколу та вимог законодавства структурним підрозділом Регіонального відділення забезпечено проведення незалежної оцінки, станом на дату ухвалення Яворівським районним судом Львівської області рішення про розірвання поговору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва. Метою оцінки згідно з Висновком про вартість майна, затвердженим наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області № 01395 від 11 жовтня 2013 «Про затвердження висновків оцінювача про вартість майна обєкта незавершеного будівництва - база госпспособу (Львівська область, Яворівський р-н, с. Старичі)» було встановлено розмір збитків, завданих державі під час володіння покупцем обєктом незавершеного будівництва, який повертається у державну власність.

Вибір субєкта оціночної діяльності здійснювався на підставі інформаційного повідомлення про оголошення конкурсу, опублікованого у газеті «Відомості приватизації» від 27 лютого 2013 року № 8 (753), із визначенням мети оцінки - встановлення розміру збитків, завданих державі під час володіння покупцем обєктом приватизації, який повертається у державну власність.

Згідно Висновку про вартість майна від 11 жовтня 2013 року вартість збитків становить 63 945 грн. з ПДВ, в т. ч. ПДВ - 10 657,50 грн. Оцінка проведена станом на 22 грудня 2006 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що Регіональним відділенням при здійсненні заходів із звернення у державну власність вищевказаного обєкта дотримано вимог Порядку та визначено розмір завданих державі збитків. У звязку із необхідністю виконання судового рішення у примусовому порядку органом ДВС, розмір збитків не було відображено у акті повернення майна від 18 січня 2013 року, однак надалі визначено у відповідності до вимог законодавства.

У п. 7.3 договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов цього договору продавець має право у встановленому порядку на розірвання договору, відшкодування завданих збитків у цінах, діючих на момент розірвання договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 цього Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до цього, одним із способів захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що 29 листопада 2013 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області ОСОБА_4 скеровано претензію за № 11-1 1-08580 із пропозицією у 20 -денний термін добровільно сплатити суму завданих збитків у розмірі 63 945 грн.

Однак, як встановлено з листа РВ ФДМ України по Львівській області №10-11- 00931 від 17 лютого 2015 року, дана претензія залишена без належного реагування ОСОБА_4

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до висновку про заподіяння позивачу збитків, з чим належить погодитися.

Також суд першої інстанції вважав, що при зверненні до суду позивачем не було пропущено позовної давності, так як такий належить рахувати з часу складення акта приймання-передачі обєкта незавершеного будівництва - бази госпспособу в с. Старичі Яворівського р-ну Львівської області, складеного та підписаного сторонами 18 січня 2013 року.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо відсутності пропуску позовної давності,з урахуванням наступного.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Є встановленим, щорішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2006 року розірвано договір № 367 купівлі-продажу обєкта незавершенного будівництва - бази госпспособу в с.Старичі Яворівського району Львівської області, укладений 14 червня 2001 року. Рішення набрало законної сили 2 січня 2007 року. З цього часу право власності ОСОБА_4 на спірне майно, набуте за описаним вище договором купівлі-продажу, припинилося. З переписки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області за 2009 рік з Яворівським РВ УМВС України у Львівській області вбачається, що Регіональному відділенню Фонду державного майна України у Львівській області на той час було відомо про викрадення частини майна, що є предметом позову у даній цивільній справі. Таким чином, на час звернення з цим позовом (17 квітня 2015 року) наявний сплив позовної давності. 11 грудня 2015 року представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності до суду першої інстанції (а.с.72).

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що в позові належить відмовити за спливом позовної давності.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 9 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову прокурора Яворівського району Львівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області до ОСОБА_4 про стягнення 63 945 грн. як збитків, завданих державі, за пропуском позовної давності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 року.

Головуючий

Судді