Справа № 310/2995/18
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. В обґрунтування позову вказує на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2. В квартирі зареєстровано місце проживання відповідачів. Але з травня 2009 року вони в квартирі не проживають без поважних причин, витрати на оплату комунальних послуг не несуть. В добровільному порядку відповідачі з місця реєстрації не знялися. Посилаючись на ст.405 ЦК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі.

Позивач ОСОБА_4 в сьогоднішнє судове засідання не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. В минулому судовому засіданні позивач суду пояснила, що її дочка ОСОБА_5 не проживає в квартирі майже 15 років, а син - 5 років. Обоє виїхали до Росії на заробітки, там і залишилися проживати, але точної їх адреси проживання в Росії не знає.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик на сайті Бердянського міськрайонного суду (а.с.59-60).

Відповідач ОСОБА_2 надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає.

Відповідач ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає.

За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 05.02.2008 року (а.с.5-6).

Згідно з довідками відділу реєстрація місця проживання виконкому Бердянської міської ради від 15.05.2018р. місце проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що є сусідкою позивача, проживає в квартирі НОМЕР_1 з 1997 року. У квартирі НОМЕР_2 останні кілька років проживає тільки ОСОБА_1 Її дочка ОСОБА_5 не проживає у цій квартирі років 15, а син десь 5 років. Зі слів позивача знає, що обоє відповідачі проживають десь в Росії.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є сусідкою позивача, живе в квартирі НОМЕР_3 з 1995 року. Знає, що в квартирі НОМЕР_2 крім ОСОБА_1 ніхто не проживає. Її діти вже дуже давно виїхали до Росії на заробітки, там і залишилися проживати.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі більше одного року без поважних причин в квартирі позивача не проживають. Іншої домовленості між відповідачами та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави, визначені ч.2 ст.405 ЦК України, для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 Керуючись ст.405 ЦК України, ст. ст. 12,13, 19, 81, 141, 223, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.09.2018 року.

Суддя І. П. Прінь