Справа № 204/5142/18
Провадження № 2/204/1508/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на початку червня 2018 року позивачу було повідомлено, що Чечелівським відділом ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 56478672 на підставі виконавчого напису № 1602, виданого 09.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за заявою Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк». Даним виконавчим написом вирішено звернути стягнення на грошові кошти відповідно до кредитного договору б/н від 07.05.2008 року у сумі 27 845 грн. 56 копійок, що складається з: залишок заборгованості за кредитом 2 235,31 грн., сума заборгованості за відсотками 13 320,22 грн., пеня та комісія 9 345,00 грн., штраф 1 245,03 грн., витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 1 700,00 грн. Також виконавчим написом визначено, що стягнення ним проводиться за сім років вісім місяців шість днів, а саме за період з 07.05.2008 року по 13.01.2016 року. Вважає, що виконавчий напис № 1602 від 09.03.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за заявою ПАТ «Приватбанк» про стягнення заборгованості повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав: пункт 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яким керувався нотаріус при вчиненні нотаріального напису Постановою суду визнано незаконним та нечинним; позивачем з ПАТ КБ «Приватбанк» не укладалось кредитних договорів, Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку позивачу не відомі та ним не підписувались; нотаріусом ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, яка є спірною та розрахунки даної заборгованості не підтверджені належними доказами; виконавчим написом стягнуто заборгованість з порушенням строку, в межах якого може бути стягнуто заборгованість; приватним нотаріусом стягнуто подвійну відповідальність за одне порушення; виконавчим написом нотаріус стягує комісію, яка не передбачена умовами кредитного договору. Вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження та вчиненого виконавчого напису, його було вчинено відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.05.2008 року станом на 13.01.2016 року, яка не є випискою із рахунка боржника ОСОБА_1 Виписку із рахунка боржника ОСОБА_1 банк і не міг видати, оскільки ним не було укладено з ПАТ КБ «Приватбанк» договору на відкриття банківського рахунку. Нотаріус дійсної заборгованості не врахував, виписки з рахунку відкритого на імя позичальника не отримав, чим порушив вимоги законодавства, і такий виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Виконавчим написом можливо було стягнути заборгованість не більше, ніж за три роки, однак заборгованість стягнуто за 7 років 8 місяців 6 днів, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Також, ПАТ КБ «Приватбанк» було порушено вимогу п.п.7, п.2, ч.11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в якому зазначено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. При поданні заяви нотаріусу щодо вчинення виконавчого напису банк нарахував у рахунок погашення заборгованості комісію за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок позивача, що є незаконним. У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 09.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», зареєстрований в реєстрі за № 1602.

У судове засідання позивач не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 17).

Позивач ОСОБА_1, підписуючи 07 травня 2008 року заяву про бажання оформити на своє імя кредит погодився також з тим, що він згоден на те, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, про що зазначено у вказаній заяві (а.с. 17).

Отже, судом встановлено, що між сторонами склалися фактичні кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обовязок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою.

09 березня 2016 року за заявою відповідача про вчинення виконавчого напису вих. № б/н від 24 лютого 2016 року (а.с. 10) приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на підставі статті 34 ч. 1 п. 19, ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1602, про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» по кредитному договору № б/н від 07 травня 2008 року заборгованості з боржника ОСОБА_1 за період з 07 травня 2008 року по 13 січня 2016 року на загальну суму 27 845,56 грн.,яка складається з: залишок заборгованості за кредитом 2 235,31 грн., сума заборгованості за відсотками 13 320,22 грн., пеня та комісія 9 345,00 грн., штраф 1 245,03 грн., витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 1 700,00 грн. (а.с. 8).

Посилання позивача на те, що виконавчий напис не підлягає виконанню оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконної та нечинною з моменту її прийняття постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, якою були внесені зміни та доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, суд до уваги не бере та відхиляє як безпідставні, тому що на час вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, тобто станом на 09.03.2016 року, Постанова КМУ № 662 від 26.11.2014 року незаконною або нечинною визнана не була, а отже була дійсною.

Постановою державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 25 травня 2018 року було відкрито виконавче провадження ВП № 56478672 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 09 березня 2016 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» грошових коштів у сумі 27 845,56 грн. (а.с. 9).

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення виконавчих написів регламентовано главою 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно п. 1.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 глави 16 Розділу ІІ вказаного Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.2 вказаного Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлено, що для одержання виконавчого напису на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно п. 3.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

При цьому, згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2, а саме пункту 13, вбачається, що при вирішенні справ, повязаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Також слід враховувати, що боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що при здійсненні виконавчого напису нотаріус повинен пересвідчитись та перевірити безспірність заборгованості боржника. Також обов'язковою умовою для вчинення виконавчого напису є безспірність майнових вимог до боржника, при цьому, ця безспірна вимога не потребує додаткового доказування, однак вона так само як і безспірність боргу боржника повинні підтверджуватись належними документами. Також обовязковій перевірці підлягає встановлення строку, з якого у кредитора виникло право вимоги до боржника і чи не сплинув вказаний строк на момент звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними та беззаперечними, та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

З вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса та з Виписки з рахунка боржника за договором б/н від 07.05.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, здійсненої станом на 13 січня 2016 року вбачається, що заборгованість позивача при вчиненні виконавчого напису нотаріуса обчислювалась за період з 07 травня 2008 року по 13 січня 2016 року, тоді як нотаріус може вчиняти виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а якщо для вимоги за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

При цьому, нотаріусом не було перевірено додержання відповідачем строків на звернення з заявою про вчинення виконавчого напису, не зясовано коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу з боржника, не надано цим обставинам відповідної правової оцінки.

Більш того, з Виписки з рахунка боржника за договором б/н від 07.05.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, здійсненої станом на 13 січня 2016 року (а.с. 19) вбачається, що останній платіж в рахунок погашення боргу здійснений позивачем ще 01 вересня 2008 року, а отже право примусового стягнення боргу у відповідача виникло з вказаної дати. При цьому, виконавчий напис нотаріусом було вчинено 09 березня 2016 року, тобто після спливу більш ніж семи років з дня виникнення права вимоги у відповідача, та вказано строк за який проводиться стягнення 7 років 8 місяців 6 днів.

За таких обставин слід констатувати, що вчинивши 09 березня 2016 року виконавчий напис № 1602 приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 допустив істотне порушення п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки вказаний виконавчий напис було вчинено за період, який значно перевищує три роки з дня виникнення права вимоги у відповідача.

Також слід зазначити, що до суми, яка підлягає стягненню з позивача за оспорюваним виконавчим написом, нотаріусом безпідставно були включені витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700,00 грн., оскільки можливість стягнення таких витрат шляхом їх включення до розміру безспірної заборгованості за виконавчим написом законом не передбачена. Враховуючи наведене суд визнає слушними пояснення позивача з цього приводу.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, не було надано всіх належних документів, які підтверджують безспірність заборгованості та періоду її виникнення, що в свою чергу унеможливлює здійснення виконавчого напису, відповідно до вимог ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат» та порушує принцип безспірності заборгованості, за яким можливе здійснення виконавчого напису.

Враховуючи встановлені обставини справи суд вважає, що надані відповідачем документи для вчинення виконавчого напису не можна вважати безспірними, оскільки вони не підтверджують безспірність заборгованості в зазначеному розмірі та періоду її виникнення, у звязку з чим суд приходить до переконливого висновку, що при вчиненні виконавчого напису від 09 березня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 не було належним чином перевірено факту безспірності заборгованості та періоду її виникнення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 09 березня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 1602, слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням норм законодавства для здійснення даного виду нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні, а позивач на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за позовними вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 18, 104, 517, 518 ЦК України, ст.ст. 1, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року про затвердження «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 09 березня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 1602, про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» по кредитному договору № б/н від 07 травня 2008 року заборгованості з ОСОБА_1 за період з 07 травня 2008 року по 13 січня 2016 року на загальну суму 27 845,56 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, , МФО 305299,) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні, 80 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез