Дата документу 06.09.2018 Справа № 554/523/18
Провадження №2/554/1262/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Садошенко М.П.,

за участю учасників справи:

представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання зобовязання за договором припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.07.2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 100000 доларів США. ОСОБА_3 зобовязалась повернути всю позику до 27.07.2017 року. За порушення зобовязання повернення боргу сторонами в п.5.1. договору було визначено відповідальність у розмірі 0,1% пені від несплаченої суми за кожен день прострочення. 28.09.2017 року відповідач передала ОСОБА_1 борг в сумі 100000 доларів США, який зобовязувалася повернути до 27.07.2018 року. Оскільки, відповідач повернула борг через два місяці після дати, визначеної договором, кількість днів прострочення становить - 63, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення, яка складає 185798 гривень.

Крім того, ухвалою суду від 10.04.2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання зобовязання за договором припиненим обєднано в одне провадження з вищезазначеною цивільною справою. В зустрічній позовній заяві позивач просить визнати припиненим належним виконанням зобовязання ОСОБА_3 за договором позики від 27.07.2015 року, який укладений із ОСОБА_1 В обґрунтування зустрічних вимог позивач вказала, що дійсно 27.07.2015 року вона уклала договір позики з ОСОБА_1 на суму 100000 доларів США, зобовязалась повернути борг до 27.07.2017 року, але повернула борг 28.09.2017 року. Згідно розписки від 28.09.2017 року позивач отримав від відповідача грошові кошти в повному розмірі, вказав, що претензій відносно повернення грошей не має, та в подальшому не матиме. Таким чином, боргове зобовязання між сторонами припинено виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалою суду від 07.02.2018 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

У строк, встановлений судом, відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити, стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в сумі 5000 гривень. Зокрема вказала, що на оригіналі договору від 27.07.2015 року також містяться відмітки про отримання грошових коштів від відповідача, в тому числі відсотки за користування грошима (а.с.35-36).

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду заперечення на відзив, в яких вказав, що розписка позивача про отримання грошових коштів та відсутність претензій щодо повноти повернення позики не є належним чином оформленою додатковою угодою про виключення відповідальності за порушення строків повернення позики відповідно до п.5.1 Договору позики (а.с.59-60).

Ухвалою суду від 24.04.2018 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримав, просив задовольнити повністю, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити за необґрунтованістю. Вказав на те, що факт виконання договору не оспорюється, тому відсутній предмет спору за зустрічними вимогами. В розписці позивач писав, що претензій не буде мати щодо повернення позики. Пеня в письмовому договорі встановлювалася, на прощення пені позивач не погоджувався письмово.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов просив задовольнити повністю. Пояснив, що під час повернення грошових коштів сторони погодили про припинення зобовязання. Відповідач не має юридичної освіти, тому і написали про відсутність претензій. Поведінка позивача направлена на отримання більшого, бо з розписок вбачається, що він не має і не буде мати претензій. Слід визнати зобовязання за договором припиненим, бо це охоплює і обовязок по виплаті штрафних санкцій.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено і ці обставини не заперечуються сторонами, що 27.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 100000 доларів США. ОСОБА_3 зобовязалась повернути всю позику до 27.07.2017 року. За порушення зобовязання повернення боргу сторонами в п.5.1. договору було визначено відповідальність у розмірі 0,1% пені від несплаченої суми за кожен день прострочення (а.с.37-38 договір позики).

28.09.2017 року відповідач передала ОСОБА_1 борг в сумі 100000 доларів США, який зобовязувалася повернути до 27.07.2018 року (а.с.39 розписка).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Позивач за первісним позовом стверджує, що, оскільки відповідач повернула борг через два місяці після дати, визначеної договором, ОСОБА_3 повинна сплатити пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення, яка складає 185798 гривень. За зустрічними вимогами відсутній предмет спору.

Відповідач ОСОБА_3 вказує, що боргове зобовязання між сторонами припинено виконанням, проведеним належним чином.

Суд вважає доводи позивача ОСОБА_1 підставними, порушене право позивача підлягає захисту, проте вимоги про стягнення пені у визначеному позивачем розмірі підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою. Відповідач ОСОБА_3 взяла на себе обовязок повернути кошти до 27.07.2017 року, проте повернула борг 28.09.2017 року.

Відповідач фактично прострочення заборгованості за цією позикою у два місяці не заперечує, проте вважає договір припиненим, оскільки позивач отримав від відповідача грошові кошти в повному обсязі та розрахунком задоволений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й договір свідчить про їх укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Вбачається, що ОСОБА_3 не повернула у строк кошти, що були отримані за договором позики.

Виходячи зі змісту ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Як вбачається з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за обґрунтованим клопотанням сторони, так і з власної ініціативи.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки, необхідно, перш за все, враховувати, що неустойка не повинна перетворюватися в джерело збагачення, оскільки правила норми ч. 3 ст. 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні боржником своїх зобовязань.

Законодавець не наводить переліку «інших обставин», які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації.

Тому, суд приходить до висновку, що сума неустойки є завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості, повинна бути зменшена.

Оскільки, ОСОБА_3 визнала суму основного боргу, сплатила її з простроченням у нетривалий період, суд вбачає за необхідне суму неустойки визначити у розмірі 10000 гривень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10000 гривень пені.

З зазначених вище підстав суд вважає недоведеними зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, яка взяла на себе зобовязання повернути борг у визначений договором позики строк та прострочила його виконання.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення пені за договором позики в розмірі 185798 гривень.

Судом задоволені позовні вимоги частково та стягнуто грошові кошти в розмірі 10000 гривень, що становить 5,4% від загальної суми позовних вимог, у задоволенні решти позовних вимог в сумі 175798 гривень відмовлено.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 100,33 гривень.

Щодо вимог відповідачки про стягнення на її користь 5000 гривень правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З аналізу п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

В порушення вимог, встановлених ст.137 ЦПК України, відповідачем не надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, що є обовязковою вимогою закону, а квитанція про сплату заявницею адвокату 5000 гривень за правничу допомогу (а.с.71), без надання вищезазначених документів та доказів, не може слугувати достатньою підставою для задоволення вимог відповідача про стягнення судових витрат. Тому, суд вважає відмовити у стягненні судових витрат з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.551,1049,1050 ЦК України, ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: 36030 м.Полтава, вул.Копяка,28, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: 36011 м.Полтава, пров.Санаторний,1а, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: 36011 м.Полтава, пров.Санаторний,1а, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: 36030 м.Полтава, вул..Копяка,28, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, суму пені за договором позики у розмірі 10000 ( десять тисяч) гривень. В задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 175798 (сто сімдесят пять тисяч сімсот девяносто вісім) гривень відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання зобовязання за договором припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: 36011 м.Полтава, пров.Санаторний,1а, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: 36030 м.Полтава, вул.Копяка,28, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, судовий збір в сумі 100,33 гривень.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення складено 14.09.2018 року.

Суддя: А.М.Чуванова