Справа № 368/795/18
Рішення

Іменем України

"30" серпня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 (с.Липовець, вул. Перемоги) до ОСОБА_2(м.Кагарлик, вул. Шевченка 160), третя особа Кагарлицький відділ ДВС ГТУЮ у Київській області про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що за рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19.09.2013 року з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.09.2013 року і до досягнення дочкою повноліття. В даний час він має нову сім»ю в 18.09.2016 року якій народилася дочка ОСОБА_4. Дружина перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Так як він із сімєю існує за рахунок його заробітної плати, то просить зменшити розмір аліментів, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 і стягувати з нього аліменти на користь позивачки на утримання доньки в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просив зменшити розмір аліментів, так як позивач має іншу сімю та неповнолітню доньку. Дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач працює та отримує заробітну плату. Однак коштів які залишаються після відрахування аліментів на сімю не вистачає.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили і суду пояснила, що дочка постійно хворіє, має вроджені вади нирки, а тому є дитиною-інвалідом з дитинства, а тому потребує додаткових витрат. Дитина часто перебуває на лікуванні у м.Києві, проте батько у лікуванні дитини участі не приймає. А тому вважають, що позивач спроможній сплачувати аліменти згідно рішення суду.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з слідуючих підстав.

Враховуючи положення ст.ст.8 - 11 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує Закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.1 ст.7 цієї Конвенції дитина реєструється зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

В судовому засіданні встановлено, що за рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19.09.2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.09.2013 року і до досягнення дочкою повноліття.

07.03.2014 року Кагарлицьким районним судом Київської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюб. Місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 було визначено місце проживання її матері.

Неповнолітня ОСОБА_5 має вроджені вади нирки, а тому є дитиною- інвалідом з дитинства. Неодноразово лікувалася у Київській міській клінічній лікарні №1 та в Національному інституті хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова. А тому постійно потребує додаткових витрат. Дане стверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 2712, заключенням № 9002 від 24.04.2018 р., випискою № 7897, результатами УЗД органів черевної порожнини 5700.

З довідки наданою Кагарлицьким управлінням соціального захисту населення № 398 від 23.07.2018 року ОСОБА_6 перебуває на обліку, як отримувач державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям інвалідам з 26 серпня 2009 року по даний час, отримує допомогу на дитину інваліда підгрупи «А» ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Всі питання щодо лікування та виховання доньки відповідачка вирішує самостійно, оскільки позивач участі у вихованні та розвитку дитини не приймає.

ОСОБА_2 не має змоги працювати, оскільки їх спільна з позивачем дитина є інвалідом - дитинства, а відповідачка є її опікуном, який доглядає дитину інваліда. Державні виплати, які вона отримує, і які утворюють її сукупний місячний дохід є надто мізерними для того, щоб створити належні умови для розвитку та проживання дитини-інваліда. Допомоги відповідачка та їхня спільна з дитина, ні від кого більше не отримує, оскільки вони проживають удвох.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно вимог ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Аналогічні підстави обмеження розміру відрахувань із заробітної плати містяться і у ст.26 Закону України «Про оплату праці». З позивача стягнуто 1/2 частину всіх видів заробітку, а тому суд вважає, що його права не порушені.

Відповідно до вимог ст.77-81 ЦПК України та змісту положень ст. 192 СК України, позивач повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів.

Зазначені позивачем докази не свідчать про погіршення його матеріального стану, оскільки він має постійне місце роботи і отримує заробітну плату, стан його здоров'я не змінився.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено наявності підстав, передбачених ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19.09.2013 року на користь відповідачки у розмірі 1/2 частки від всіх видів його доходів щомісяця на утримання неповнолітньої дочки. Вказаний розмір аліментів суд вважає справедливим і таким, що забезпечує необхідну участь батька в утриманні дочки ОСОБА_3, яка проживає разом з відповідачкою, і є достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей.

За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.180-182, 192 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (с.Липовець, вул. Перемоги) до ОСОБА_2(м.Кагарлик, вул. Шевченка 160), третя особа Кагарлицький відділ ДВС ГТУЮ у Київській області про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів.

Повний текст рішення виготовлено 07.09.2018 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта