Ухвала

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 280/1491/14-ц

провадження № 61-13960св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2016 року у складі суддів: Зарицької Г. В., Жигановської О. С., Коломієць О. С.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03 квітня 2012 року він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати 1-5 площею 18,4 кв. м, решта квартири належить відповідачу. Починаючи з лютого 2013 року відповідач змінила замки на вхідних дверях та не допускає його до вказаної кімнати.

У зв'язку з цим на підставі статті 391 ЦК України просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом надання до неї вільного доступу.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні належною йому на праві власності 1/3 частини квартири (кімнатою 1-5) АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5 надати до неї вільний доступ.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 243,60 грн судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2016 року рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції невірно застосував норми статті 16 ЦК України, частин четвертої, п'ятої статті 319 ЦК України, залишив поза увагою статті 321, 391 ЦК України. Крім того, приймаючи рішення, апеляційний суд послався на те, що без облаштування окремого входу будуть порушуватись права іншого співвласника, відповідача, та зазначив, що облаштування окремого входу можливе при вирішенні спору про поділ майна, яке є спільною частковою власністю, в натурі, однак такі вимоги до суду не заявлялись. При цьому суд залишив поза увагою, що відповідно до звіту про проведення технічного обстеження конструкцій житлової кімнати для можливості влаштування дверного прорізу в зовнішній стіні будинку на АДРЕСА_1 від 2014 року, зробити окремий вхід до кімнати 1-5 є технічно неможливим, тому користуватись своїм майном позивач може тільки шляхом надання до нього відповідачем вільного доступу; відповідно до заповіту спадкове майно вже було поділено наступним чином: кімната 1-5 - позивачу, а веранда 1-1, кладовка 1-2, кухня 1-3, житлова кімната 1-4 - відповідачу. Таким чином, суд апеляційної інстанції не врахував наявних в справі доказів та відмовив у позові, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції, чим позбавив його можливості на захист свого права вільно користуватись 1/3 частиною спірної квартири.

22 червня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов такого висновку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з лютого 2013 року відповідач не допускає позивача до його кімнати, поміняла замки на вхідних дверях та заклала двері до вищевказаної кімнати цеглою, що свідчить про створення перешкод у користуванні позивачем своєю власністю, а тому відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні кімнатою 1-5 шляхом надання до неї вільного доступу, проте не зазначив, у чому саме мають полягати дії відповідача (передати ключі від вхідних дверей квартири, відновлення дверей до кімнати 1-5 тощо). Такого способу захисту, якнадання вільного доступу до належного майна стаття 16 ЦК України не передбачає. Крім того, згідно з вимогами частин четвертої, п'ятої статті 319 ЦК України власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Користування позивачем своєю власністю, кімнатою 1-5, без облаштування окремого входу буде порушувати права іншого співвласника ОСОБА_5 Облаштування окремого входу можливе під час вирішенні спору про поділ майна, яке є спільною частковою власністю, в натурі, однак такі вимоги до суду не заявлялися.

Під час розгляду справи у подібних правовідносинах ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року справу № 654/761/15-ц за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про виділення в натурі 2/3 частин домоволодіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 2 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що вселення за судовим рішенням учасника спільної власності у житлове приміщення до іншого при відсутності технічної можливості поділу, виділу або встановлення порядку користування житлом, незначний розмір жилої площі якого не забезпечує фактичної можливості проживати та користуватися для житла площею, яка відповідає розміру частки у власності, не узгоджується із частиною третьою статті 358 ЦК України. У разі встановлення таких обставин, спір не може бути вирішений шляхом вселення особи на житлову площу, якщо така фактично не забезпечує можливість проживання, тому такий спосіб захисту права власності не буде належним, а єдиним можливим і допустимим в такому випадку способом захисту є право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частина третя статті 358 ЦК України). У цьому випадку виникає колізія між правами учасників спірних правовідносин: з одного боку - права учасника спільної власності, а з іншого - права іншого співвласника на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, яка є охоронюване законом. Вирішення цієї колізії та встановлення балансу між інтересами усіх співвласників майна містить виключну правову проблему для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 654/761/15-ц за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про виділення в натурі 2/3 частин домоволодіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майномза касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про виділення в натурі 2/3 частин домоволодіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає

Головуючий Судді В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик