Ухвала

11 вересня 2018 року
м. Київ

справа № 362/1444/18
провадження № 61-43588ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 березня 2018 року № 81, в частині відмови в перенесенні дати зарахування його, як сина померлого батька колишнього військовослужбовця, та дружини останнього, його матері, на квартирний облік, вважаючи такою не 03 березня 1995 року, а 16 березня 1993 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 березня 2018 року № 81 в частині відмови в перенесенні дати зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 16 березня 1993 року. Визнано датою зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік у загальній черзі 16 березня 1993 року.

30 серпня 2018 року військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила указане судове рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак