Справа № 559/705/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Жуковської О.Ю.,

секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Дубно справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі - позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (далі - відповідача) на його користь 75417 грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17.12.2008 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов»язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв»язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача, про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах. Встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених дійсним договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 1054 ст. ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з порушеннями відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 29.03.2018 вона має заборгованість в сумі 75417, 07 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2420,30 грн., за відсотками за користування кредитом - 64827, 29 грн., за пенею та комісією - 4102,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 3567, 48 грн. (відсоткова складова).

Справа розглядається у спрощеному провадженні, про що повідомлені належним чином усі учасники. Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду (а.с. 24).

Відповідач подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без його участі. Позов визнає частково: не визнає в частині нарахування пені на суму 4102 грн. та просить зменшити розмір нарахованих відсотків, оскільки кредит брав під 22,80 %, а йому нарахували під 43,2%, про що не повідомляли. В решті - позов визнає (а.с. 33).

Дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17.12.2008 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8-9).

Згідно Розрахунку, наданого банком, прострочена заборгованість за кредитом виникла 26.08.2013, тому кількість прострочених днів по кредиту станом на 29.03.2018 складає 1783 (а.с. 5-7).

Щодо відсоткової ставки, яка збільшена банком з 22,80 % до 43,20% станом на 29.03.2017, суд враховує наступне.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. Відповідач же згоди на підвищення відсоткової ставки з 22,8% до 43,2% річних не надавав.

Банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки, не передбачені умовами кредитного договору від 17.12.2008, а належних доказів повідомлення відповідача про їх зміну матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Отже, суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту позовні вимоги підлягають до задоволення на суму 2420, 30 грн.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питаннях банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Кредит брався під 22, 80 % річних, але банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 43,20 % річних. Банк просить стягнути заборгованість, де тіло кредиту - 2420, 30 грн., а відсотки за користування кредитом - 64827, 29 грн., тобто відсотки у 26 разів вищі, ніж отриманий кредит, що для суду є очевидно не справедливим.

Суду не надано доказів того, що між позивачем і відповідачем існувало якесь листування, узгодження зміни відсоткової ставки чи будь-який інший двохсторонній обмін інформацією.

А враховуючи, що згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, суд вважає не доведеним факт узгодження підняття відсоткової ставки.

Тому суд бере до уваги наданий Розрахунок заборгованості за кредитом лише в частині, яка визначає відсоткову ставку розміром 22,80 % на рік.

Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсалькна, 55 днів пільгового періду", яка.17.12.2008 підписана відповідачем (а.с. 9), базова % ставка заборгованості нараховується виходячи із розрахунку 360 днів у році, тому і розраховано заборгованість за відсотками за наступною формулою :

(А1*0,228*А2)/360 днів=Х, де А1 - це тіло кредиту, А2 - кількість днів прострочення.

Згідно наданого банком Розрахунку, наявні 1783 днів прострочення.

Отже, (2420, 30 грн*0,228*1783 дні)/360днів=2733,1 грн.

Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідача підлягають відсотки у розмірі 2733,1 грн.

Згідно розрахунку (а.с. 5-7) до заборгованості включено пеню у розмірі 4102, 00 грн., вирішуючи питання щодо стягнення якої, суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 «Умов та правил надання банківських послуг», передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. І одночасно Позивач просить стягнути з відповідача штраф за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань позичальником відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності.

Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015.

Тому суд, визначаючи розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, не бере до уваги розрахунок, наданий позивачем, в частині нарахування суми боргу за пенею.

Загальний розмір зобов'язання, що виник у відповідача у зв'язку з отриманням кредитних коштів та користуванням ними за період від 17.12.2008 до 29.03.2018, виходячи з поданих доказів, складає 9220, 88 грн., з яких заборгованості: за кредитом - 2420, 30 грн., за відсотками за користування кредитом - 2733, 10 грн., а також штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 3567, 48 грн. (відсоткова складова).

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають 12,2 %. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 634, 638, 639, 1050, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк":

- заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.12.2008 у розмірі 9220 (дев`ять тисяч двісті двадцять) грн. 88 коп., яка скаладється із заборгованості: за кредитом - 2420, 30 грн., за відсотками за користування кредитом - 2733,10 грн., а також штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 3567, 48 грн. (відсоткова складова).

- судові витрати в розмірі 212 (двісті дванадцять) грн. судового збору.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Публічне акціонерне товаристве комерційний банк "ПриватБанк" - місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, , рах. № 3111, МФО №305299.

Відповідач: ОСОБА_1 - місце реєстрації: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1.

Суддя: