Справа №521/6143/18
Провадження №2/521/2822/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 вересня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Бєрової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим будинком № 17, розташованого по вулиці Артезіанській у місті Одесі, шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свій позов позивачка обґрунтовує тим, що є власницею будинку за адресою: м. Одеса, вул. Артезіанська, буд. № 17, житловою площею 43,8 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу, серії та номер 3-240, виданого 16 березня 2018 року та договором купівлі-продажу, серії та номер 3-235, виданого 16 березня 2018 року укладених з ОСОБА_3, посвідчених Одеським міським нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори ОСОБА_4. Відповідно до довідки виписки із домової книги про склад сімї та прописку № 374 від 30.03.2018 р., виданої Органом самоорганізації населення комітету-мікрорайону «Сахарний», у даній квартирі крім позивачки зареєстрований ОСОБА_2 (зареєстрований 04 травня 2007 року), згоду на реєстрацію якого надавав попередній власник будинку. Відповідач ОСОБА_2, є племінником колишніх власників будинку та зареєстрований за вищезазначеною адресою, але з 2012 року за місцем реєстрації у будинку № 17 по вулиці Артезіанській у місті Одесі не проживає, тобто на момент набуття позивачкою права власності на вказаний будинок відповідач в ньому не проживав, будь-які особисті речі відповідача у вказаному будинку відсутні. Оскільки на теперішній час реєстрація відповідача існує формально, та тільки створює зайві турботи щодо сплати комунальних послуг у більшому ніж потрібно розмірі, позивачка вимушений звернутися з наступним позовом до суду.
Представник позивачки в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивачки, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власницею будинку за адресою: м. Одеса, вул. Артезіанська, буд. № 17, житловою площею 43,8 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу виданого 16 березня 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3-235, та договору купівлі-продажу виданого 16 березня 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3-240 укладених з громадянкою ОСОБА_3, посвідчених Одеським міським нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори ОСОБА_4.
З довідки (виписки із домової книги про склад сімї та реєстрацію) № 374 від 30.03.2018 року, виданої ОСОН «Сахарний» вбачається, що у будинку за адресою: м. Одеса, вул. Артезіанська, 17, що належить ОСОБА_1 зареєстровані двоє осіб, а саме ОСОБА_1 (зареєстрована 29 березня 2018 року) та ОСОБА_2 (зареєстрований 04 травня 2007 року).
В судовому засіданні встановлено, що з 2012 року відповідач за вказаною адресою не проживає, ознак проживання та будь-яких особистих речей відповідача не виявлено, з тих пір будинком не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, що підтверджується листом № 38.1-6313-ЕО від 11 квітня 2018 року, Хмельницького ВП Малиновського ВП ГУНП в Одеській області та письмовими показаннями сусідів, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком(квартирою),крім випадків, установлених законодавством.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, яка передбачає право членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Враховуючи положення норм чинного законодавства, а саме ст. ст. 64, 156 ЖК України, відповідач по справі не є членом сім'ї позивачки.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.
Аналогічну правову позицію висвітлено в постанові ВСУ від 05.11.2014 р., прийнятої в цивільній справі № 6-158цс14.
Таким чином суд приходить до висновку, що в момент здійснення відчуження будинку ОСОБА_3 автоматично відбулася втрата ОСОБА_2 права користування будинком. Більш того, реєстрація місця проживання ОСОБА_2 в вказаному будинку, відповідно до Домової книги для прописки громадян, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_1; була тимчасова, строком на 5 років, а саме до 04 травня 2012 року.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що до спірних правовідносин застосовується положення статей 383, 391 ЦК України, які передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.
З цих підстав суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 17, розташованого по вулиці Артезіанській у місті Одесі, шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою, так як останній не мешкає у будинку за вказаною адресою з 2012 року, житловою площею не цікавиться, оплату комунальних послуг не вносить та не є членом сім'ї позивачки. Відповідач з 2012 року з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушує права та законні інтереси позивачки, яка несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, також позбавлена можливості реалізувати своє право, щодо користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
З вищенаведеної норми Закону випливає, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (ІНН: НОМЕР_1) таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: місто Одеса, вулиця Артезіанська, будинок № 17.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку в тридцятиденний термін.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.