"14" вересня 2018 р.
Справа №150/342/18
Провадження по справі №2/150/144/18
05 вересня 2018 року с. Мазурівка
Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,
при секретарі Гендзьорі О.О.,
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернувся до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, тому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач та її представник - адвокат ОСОБА_2, який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02.07.2018, в судовому засіданні свої вимоги підтримують та просять їх задоволити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, до суду не з'явилася, причини її неявки суду невідомі. Відповідачем по невідомих суду причинах не подано відзиву на позовну заяву, відсутні відомості щодо надіслання відзиву позивачу, відповідачем не пред'явлено зустрічного позову.
Представник органу опіки та піклування Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, у поданій через канцелярію суду заяві просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги визнають і не заперечують щодо їх задоволення.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що знає сім'ю ОСОБА_4, товаришували разом. Дружину відповідача - ОСОБА_3 бачила чотири роки тому, за весь цей час остання один раз приїжджала на перше вересня, була в нетверезому стані, своїй дитині допомоги не надає.
Свідок ОСОБА_6 - сусід позивача, в судовому засіданні пояснив, що неповнолітній ОСОБА_4 живе з батьком. Мати дитини бачив чотири роки тому, про свого сина ОСОБА_7 не піклується.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 05.09.2018 постановлено про проведення заочного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав.
З'ясувавши позицію учасників судового процесу, заслухавши покази свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах.
Від спільного подружнього життя у сторін є двоє синів: повнолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, виданого 10 жовтня 1999 року виконкомом Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, та неповнолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, виданого 15 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.5-6).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, батьками неповнолітнього ОСОБА_4, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.6).
Як свідчить довідка про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 31.05.2018 за №1061, до складу сім'ї ОСОБА_1, який проживає в АДРЕСА_1, входять: повнолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7).
Вищезазначене підтверджено в судовому засіданні позивачем, а також свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_6
Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.
Із характеристики, виданої 22.03.2018 дирекцією КЗ «Борівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів Чернівецької районної ради Вінницької області» вбачається, що ОСОБА_4 навчається у 7 класі даної школи на достатньому рівні. Батько цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання, регулярно відвідує школу, надає допомогу класному керівнику.
Згідно акту відвідування ОСОБА_1 від 26.03.2018, здійсненого соціальним працівником ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_1 проживає у власному будинку, по місцю його проживання по АДРЕСА_1, в будинку є три житлових кімнати, які знаходяться в доброму стані, також є побутова техніка. Діти забезпечені усіма необхідними речами. Фактів жорстокого поводження з дітьми не виявлено.
Органом опіки та піклування Борівської сільської ради вирішено, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 є доцільним та відповідає інтересам дитини, що підтверджується висновком про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 за №195 від 25.07.2018.
Згідно положень ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятою резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
На батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
У статті 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007, №3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не бере участі у вихованні сина та його розвитку, жодним чином не цікавиться життям дитини.
Вищезазначені обставини свідчать про свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми обов'язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки, ОСОБА_3, будучи матір'ю неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, не займається вихованням дитини, не створила жодних умов для її фізичного та духовного розвитку; про сина не піклується, не забезпечує його необхідними продуктами харчування та речами, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не забезпечує медичного огляду не виявляє бажання бачити дитину.
Дані обставини дають суду законні підстави у відповідності до положень ст.164 Сімейного кодексу України позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина.
Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд в силу ст.164 СК України приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4
Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу.
При вирішенні питання про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат, судом враховується те, що відповідачем не подано до суду відзиву (зокрема, щодо визнання позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості), що виключає можливість вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, як те передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору за позовну вимогу позбавлення батьківських прав в розмірі 704 грн. 80 коп., про що свідчить квитанція від 05.09.2018 за №7.
Із врахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження ОСОБА_1 судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ст., ст.164, 243 СК України, ст.ст., 55, 59, 60, 63 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 141, 206 ч.4, 263 - 265, 274, 279, 280, 282, 284, 353-355 ЦПК України, суд, -
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним при зверненні до суду - судовий збір за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення відповідно до вимог ч.6 ст.259 ЦПК України складено 14 вересня 2018 року.

Суддя: Л.П. Цимбалюк