Постанова

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/15713/16-ц

провадження № 61-26461св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у складі судді Катющенко В. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», товариство) про визнання недійсним пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що між сторонами 27 травня 2013 року укладено кредитний договір № 50009077 (далі - кредитний договір), який складається із Загальних умов кредитування, які є невід'ємним додатком до нього та графіку погашення кредиту.

Положення пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування, які визначають порядок розрахунку щомісячних платежів, сформульовані таким чином, що відповідач має можливість отримати від нього додаткову винагороду понад узгоджену в кредитному договорі процентну ставку 9,9 % за рахунок так званого «корегування суми процентів», такі умови є несправедливими відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови кредитного договору містять умови, які передбачають можливість перерахунку його зобов'язань за щомісячним платежем у випадку, якщо обмінний курс збільшиться більше ніж на 2 % порівняно з курсом використаним при формуванні рахунку, однак обов'язок відповідача здійснити відповідний перерахунок у випадку, якщо зазначений курс зменшиться більше, аніж на 2 % не містять.

Зазначене не відповідає принципу добросовісності і має наслідком істотний дисбаланс прав і обов'язків на шкоду споживача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач надав фінансову послугу з дотриманням вимог законодавства. Кредитним договором передбачено всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який надано кредит, визначення платежів за відповідним обмінним курсом, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, а тому підстави для визнання цього договору або його окремих положень недійсними відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій 27 вересня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 рокута ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Частина друга пункт 1.3.1 Загальних умов кредитування до кредитного договору містить ознаки несправедливих умов договору встановлені частиною п'ятою статті 11 та частиною другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з чим має бути визнана недійсною.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду м. Києва.

08 грудня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ТОВ «Порше Мобіліті» на касаційну скаргу, мотивовані тим, що судами ухвалені законні та обґрунтовані рішення, з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права. Товариством було надано споживачу всю необхідну інформацію щодо детальної сукупної вартості кредиту, графік погашення кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Умови та механізм розрахунку та нарахування відсотків погоджений сторонами при укладанні кредитного договору, а тому відсутні підстави для визнання положень договору недійсними.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 27 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50009077, за умовами якого ОСОБА_4 надано кредит у розмірі 367 882,52 грн, що є еквівалентом 45 045 дол. США за курсом ПАТ КІБ «Креді Агріколь Банк», з процентною ставкою 9,90 % річних строком на 60 місяців, для придбання автомобіля Volkswagen Touareg.

Сторони підписали Загальні умови кредитування, які є невід'ємним додатком до кредитного договору.

Згідно з пунктом 1.3 Загальних умов кредитування сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Відповідно до пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

ТОВ «Порше Мобіліті» виконало свої зобов'язання за кредитним договором та видало кошти відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п'ятої статті 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, належним чином визначившись з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, керуючись положеннями статей 203, 215, 524, 526, 533, 626-628, 638, 1054, 1054-1 ЦК України, нормами Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», обґрунтовано виходив із того, що відповідач надав позивачу фінансові послуги з дотриманням норм законодавства. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішнійволі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту підписані позивачем без будь яких застережень, і містять повну інформацію стосовно умов кредитування.

Підстав уважати умови договору несправедливими відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не встановлено.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат