У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2018 Справа №607/19699/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в особі судді Братасюка В.М., розглянувши матеріали за скаргою ОСОБА_1, особа чиї дії оскаржуються Тернопільський міський ВДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання протиправними актів державного виконавця та скасування постанов про накладання штрафу ,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла скарга, в порядку ст. 447-453 Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», ОСОБА_1, особа чиї дії оскаржуються Тернопільський міський ВДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заінтересована особа ОСОБА_2 про:

-визнання актів державного виконавця Гурин Р.М. Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 02.04.2018 року та від 18.04.2018 року протиправними

-скасування постанов головного державного виконавця Гурин Р.М. Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про накладання штрафу від 02.04.2018 року в сумі 1700 гривень, та від 19.04.2018 року в сумі 3400 гривень.

Дійсно спірні постанови про накладання штрафів було винесено державним виконавцем у виконавчому провадженні №56048066 з примусового виконання виконавчого листа №607/19699/14-ц від 11.04.2017 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Разом з тим штрафи було накладено державним виконавцем в порядку ст. 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження» за пропущення боржником терміну на виконання судового рішення.

За загальним правилом рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Проте із загального правила законодавець робить виняток - згідно частини другої ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Такий порядок передбачено ст. 287 КАС України.

В пункті шостому постанови, від 13.12.2010 року, за N 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», пленум ВАСУ висловився наступним чином:

«Судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі……

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у

тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.»

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції (в даному випадку місцевий загальний суд, в порядку судового контролю за правилами ЦПК України позбавлений надавати оцінку рішенням чи діям органів ДВС щодо виконання виконавчого напису нотаріуса) , не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Оскільки штраф це міра відповідальності за невиконання рішення, за приписами частини другої ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» розгляд скарг щодо рішень, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, в тому числі постанов про стягнення штрафів, віднесено до юрисдикції адміністративних судів, а скаргу подано в порядку цивільного судочинства, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не може вважатися «судом, встановленим законом» щодо розгляду скарги ОСОБА_1, особа чиї дії оскаржуються Тернопільський міський ВДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заінтересована особа ОСОБА_2 про скасування постанов головного державного виконавця Гурин Р.М. Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про накладання штрафу від 02.04.2018 року в сумі 1700 гривень, та від 19.04.2018 року в сумі 3400 гривень.

Окрім цього скаржник, за правилами ст. 447-453 Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», просить суд визнати акти державного виконавця Гурин Р.М. Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 02.04.2018 року та від 18.04.2018 року протиправними.

Суд відзначає, що оскарженню в порядку ст. 447-453 Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» підлягають рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно п. 8 Наказу Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», акт це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

А тому сам по собі акт державного виконавця, як предмет матеріального світу, може бути предметом оцінки суду в якості письмового доказу при розгляді скарги в порядку ст. 447-453 Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», проте акт не є рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, а тому вимоги скаржника спрямовані на визнання акту виконавця, як паперового носія певної інформації, протиправним - не підлягають до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 186 п.1 ч.1 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 186 п.1 ч.1 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1, особа чиї дії оскаржуються Тернопільський міський ВДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заінтересована особа ОСОБА_2 про

-визнання актів державного виконавця Гурин Р.М. Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 02.04.2018 року та від 18.04.2018 року протиправними

-скасування постанов головного державного виконавця Гурин Р.М. Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про накладання штрафу від 02.04.2018 року в сумі 1700 гривень, та від 19.04.2018 року в сумі 3400 гривень.

Розяснити право ОСОБА_1 з вимогами про протиправність дій ДВС щодо скасування постанов про накладання штрафу звернутися в порядку адміністративного судочинства до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через пятнадцять днів з дати підписання суддею, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дати з дати підписання суддею, апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_3