Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/74/18
Провадження № 2/553/421/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.06.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Новака Ю.Д.,

при секретарі - Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, попередньо надавши заяви про розгляд справи без їх участі, відповідно до якої просили позов задовольнити в повній мірі.

Відповідач та її представник в суде засідання не зявилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їх участі, заначивши, що позов визнають в повній мірі.

Представник третьої особи, в судове засідання не зявилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, за наступних обставин.

Суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що з 2004 року до 22.12.2015 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

Від шлюбу маєть двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 інваліда дитинства та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11.12.2015 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано та неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено проживати з матірю ОСОБА_2.

З травня 2017 року ОСОБА_1 сплачує аліменти відповідачці на утримання дітей.

Позивач ОСОБА_1 являється власником жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Полтаві по вул. Тополиній, 36 згідно з договором дарування від 10.11.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу ОСОБА_5. Будинок складається з 4-х житлових кімнат, кухні, санвузла та господарських будівель. Позивач ОСОБА_1 вважає, що умови придатні для проживання неповнолітніх дітей.

З липня 2017 року відповідачка перестала постійно проживати з позивачем та дітьми в вищевказаному будинку, а в грудні 2017 року знялась з реєстраційного обліку за адресою м. Полтава, вул. Тополина, 36 та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідачка не займається вихованням дітей, навідується до дітей, які проживають з позивачем вкрай рідко, в спілкуванні з ними грубо поводиться.

Діти постійно проживають з позивачем, що підтверджується довідками про їх реєстрацію в належному будинку ОСОБА_1

Дочки знаходяться повністю на утриманні батька, а відповідачка, отримуючи аліменти та соціальні виплати на старшу дитину інваліда, витрачає на себе.

ОСОБА_1 працює водієм РБУ №1 БМФ «Укргазпромбуд» та за місцем роботи характеризуюсь позитивно.

Позивач має постійний дохід, що підтверджується довідкою №02/03 від 09.01.2018 року.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

З огляду на ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю.

Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини», яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З огляду на ч.6 ст.7 СК України рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.

Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року, у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказує та допускає розлучення дитини з матір'ю, а таким винятковим випадком може бути ситуація, в якій це відповідає інтересам дитини, що залежно від обставин конкретної справи допускає і залишення дитини з батьком, але зазвичай це потребує уникнення поверхового ставлення, забезпечення поглибленого вивчення і врахування різноманітних факторів.

Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Так відповідно до пояснень Служби у справах дітей Подільської районної у м.Полтаві раді, за місцем проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: м.Полтава, вул.Тополина, 36, проведено обстеження умов проживання. Зясовано, що на даний час за даною адресою діти проживають разом з батьком та гр.ОСОБА_6. Відповідно до довідки, виданої ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» (від 09.01.2018 року №03/07) ОСОБА_1 працює водієм автотранспортних засобів (спеціальні автомобілі) Авторанспортної служби ремонтно-будівельного управління №1 БМФ «УКРГАЗПРОМБУТ». За місцем роботи характеризується позитивно. Діти забезпечені усіма необхідними речами, продуктами харчування, шкільним приладдям.

Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 11, 321, 355, 372 ЦК України, ст.ст. 19, 141, 153, 155, 157-159, 160, 161 СК України, ст. 15 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 інваліда дитинства та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1.

Повернути позивачу ОСОБА_1 половину сплаченого судового збору, згідно квитанції 41Р15254 про сплату судового збору від 15.01.2018 року, (ПАТ «Полтавабанк») у розмірі 352.40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Апеляційного суду Полтавської області апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_7