Справа № 749/246/18 Провадження № 22-ц/795/553/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Губар В. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання Шапко В.М.

Позивач ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Щорського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства та припинення стягнення аліментів,

місце ухвалення судового рішення м. Сновськ Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення 15 березня 2018 року

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив виключити відомості про його батьківство відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актового запису про народження № 114 від 29 грудня 2014 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції Чернігівської області та припинити стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною неповноліття, які стягуються на підставі виконавчого листа № 749/1194/15-ц, виданого 01.03.2016 року Щорським районним судом Чернігівської області.

Ухвалою судді Щорського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу судді першої інстанції, а справу направити на розгляд до суду за належною підсудністю, посилаючись на порушення судом правил підсудності справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що виходячи з положень ч. 1 ст. 27 ЦПК України позов про оспорювання батьківства та припинення стягнення аліментів підлягає розгляду за місце реєстрації відповідача, а оскільки зареєстрованим місцем проживання апелянта є м. Бровари Київської області, то позов підлягає направленню на розгляд до суду першої інстанції за підсудністю.

Окрім того, апелянт посилається на те, що визначення підсудності зазначеної справи за вибором позивача відповідно до положень ст. 28 ЦПК України не передбачено.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подавався.

В суд апеляційної інстанції сторони не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, що документально підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи.

В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Постановляючи 15 березня 2018 року ухвалу про відкриття провадження у справі, суддя першої інстанції керувався ст.187 ЦПК України та виходив з того, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, віднесена до предметної, субєктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції як з таким, що порушує норми процесуального права, що згідно зі ст. 380 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи на розгляд за встановленою підсудністю.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Так, за загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року в редакції від 16 квітня 2017 року, місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місцем проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані спеціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначив місцем проживання відповідача ОСОБА_3 - вул. Костюченко, 99/1, м. Сновськ Чернігівської області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 187 ЦПК України при відкритті провадження суд першої інстанції повинен перевірити зареєстроване місце проживання відповідача шляхом подання запиту про надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

Проте, всупереч зазначеним положенням закону, судом першої інстанції такого запиту зроблено не було і місце зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи ОСОБА_3 не встановлено.

Окрім того, в матеріалах справи наявна копія Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 31) з якого убачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 з 23 лютого 2016 року.

Правила виключної підсудності та підсудності за вибором позивача на позов про оспорювання батьківства та припинення стягнення аліментів не застосовуються.

Відтак, на момент звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про оспорювання батьківства та припинення стягнення аліментів та, відповідно, вирішення питання відкриття провадження у справі, місце проживання відповідача ОСОБА_3 було зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_2, що за територіальною юрисдикцією (підсудністю) відноситься до юрисдикції Броварського міськрайонного суду Київської області.

Доказів для визначення підсудності справи та місця проживання відповідача ОСОБА_3 позивачем не надано.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що за таких обставин у судді місцевого суду не було передбачених законом підстав для відкриття провадження у справі.

У відповідності до ст. 380 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала судді першої інстанції про відкриття провадження у справі підлягає скасуванню, а справа направленню на розгляд за встановленою підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 380, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Щорського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року про відкриття провадження у справі скасувати.

Направити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства та припинення стягнення аліментів на розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київської області (07400, м. Бровари, Київська область, вул. Грушевського, 2) за встановленою підсудністю.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складений 13 червня 2018 року.