Справа № 591/4920/18
Провадження № 4-с/591/52/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 та скасування арешту -

встановив:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 та скасування арешту і свої вимоги мотивує тим, що в Зарічному відділі державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області на виконанні знаходиться виконавчий лист №2-2850/2010 від 06.05.2010 року, виданий Зарічним районним судом міста Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, 15.04.2008 року, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. 17.08.2017 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області на все рухоме майно боржника було накладено арешт. Виконавче провадження перебуває на виконанні Старшого державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2. У зв»язку із відсутністю заборгованості зі сплати аліментів скаржник звернувся до Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області із проханням винести постанову та зняти арешт з рухомого майна, та 15.08.2018 року отримав відповідь в/н 42516 про те, що така підстава для зняття арешту як відсутність заборгованості по сплаті аліментів ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачена та рекомендовано звернутися до суду. Вважає бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту незаконною, а наявність арешту майна необґрунтованим обмеженням права власності, зокрема щодо розпорядження належним йому автомобілем НОМЕР_1. Просив суд визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 щодо відмови у знятті арешту та скасуванні заборони на відчуження належного ОСОБА_1 майна та зобов»язати старшого державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 усунути порушення - зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому проваджені № 44112432, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2018 року.

Представник скаржника ОСОБА_5 в письмовій заяві скаргу підтримала повністю, просить суд скаргу задоволити, слухати справу у її відсутність.

Старший державний виконавець Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з»явився. Надав суду відзив по справі з якого вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_1 відсутня. Судове засідання просить суд проводити без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У Зарічному відділі державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області на виконанні знаходиться виконавчий лист №2-2850/2010 від 06.05.2010 року виданого Зарічним районним судом міста Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, 15.04.2008 року, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття.

Постановою № 44112432 від 17.08.2017 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на рухоме майно боржника ОСОБА_1.

Як вбачається з довідки старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, станом на 15.08.2018 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Як вбачається із відповіді Зарічного ВДВС м. Суми ГТ УЮ у Сумській області від 15.08.2018 року № 8/42515 скаржнику відмовлено в знятті арешту з рухомого майна та рекомендовано звернутися безпосередньо до суду.

Так, згідно п. 6 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

На даний час борг по аліментам відсутній, що підтвердив державний виконавець у своєму відзиві на скаргу.

Відповідно до п.7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

06 лютого 2018 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» (Закон № 2234-VIII). Закон передбачає тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника, який не платить аліменти. Також боржника, у якого є заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, який сукупно перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, можуть тимчасово обмежити у праві керувати транспортним засобом. Йому можуть заборонити користуватися вогнепальною мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також обмежити в праві полювання. Також введено новий вид адміністративного стягнення у вигляді соціальних робіт, які полягають у виконанні особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, у вільний від роботи чи навчання час платних суспільно корисних робіт, вид яких визначатимуть органи місцевого самоврядування.

У зв»язку з цим, суд приходить до висновку, що виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття може бути забезпечено в інший спосіб, передбачений Законом України № 2234-VIII.

Крім того, суд звертає увагу на те, що статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2. 4. 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 316-317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз»яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

За таких обставин суд приходить до висновку про повне задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316-317, 319 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», керуючись ст.ст. ст.ст. 447-449 ЦПК України, суд -

вирішив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 та скасування арешту задоволити повністю.

Зобов»язати старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 кв.№7, РНОКПП НОМЕР_2) у виконавчому проваджені №44112432, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2018 року.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.