Постанова

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 367/7455/16-ц

провадження № 61-36533св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

відповідач - ОСОБА_4, яка є правонаступником ОСОБА_5,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство екології та природних ресурсів України, національний природний парк «Голосіївський»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2017 року у складі судді Саранюк Л. П. і постанову Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року № 2036/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» було затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей.

На підставі цього рішення Коцюбинської селищної ради Київської області ОСОБА_6 було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 Київської області, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 2009 року ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1 Київської області, отримавши після цього відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 липня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року № 2036/25-5 і державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_6

Спірна земельна ділянка знаходиться за межами смт Коцюбинське Київської області, отже на момент прийняття Коцюбинською селищною радою Київської області рішення від 25 грудня 2008 року № 2036/25-5 вона перебувала у державній власності.

На момент подання позовної заяви, земельна ділянка площею 0,15 га, яка була передана у власність ОСОБА_6, який у подальшому відчужив її на користь ОСОБА_5, знаходиться на землях природно-заповідного фонду, а саме - національного природного парку Голосіївський», відноситься до лісових земель та розташована на території об'єкту природно-заповідного фонду, розпорядником якого є Кабінет Міністрів України.

На підставі вказаного, перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України просив суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером НОМЕР_3, вартістю 60 063,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, тому 10 березня 2017 року Ірпінським міським судом Київської області залучено до участі у справі його правонаступника - ОСОБА_4

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2017 року позов задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером НОМЕР_3, вартістю 60 063,00 грн. Судові витрати у розмірі 1 378,00 грн покладено на ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна зальна ділянка вибула із володіння її власника - держави в особі Кабінету Міністрів України не з його волі іншим шляхом, що встановлено рішення суду, яке набрало законної сили, та відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року є преюдиційним щодо цих обставин, тому наявні усі правові підстави, встановлені статтею 388 ЦК України, для витребування цього майна у ОСОБА_4

Постановою Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 липня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності, тому першому власнику - ОСОБА_6 ця ділянка була передана неуповноваженим на те органом - Коцюбинською селищною радою Киїської області, оскільки розпорядником цієї землі є Кабінет Міністрів України. На підставі вказаного, наявні правові підстави для витребування майна у порядку, встановленому статтею 388 ЦК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що її чоловік - ОСОБА_5 набув спірну земельну ділянку на підставі відплатного правочину у особи, яка мала повноваження на її відчуження, оскільки на моменту укладення відповідного договору купівлі-продажу було чинним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області про передачу у власність ОСОБА_7 цієї ділянки, отже відсутні підстави для витребування майна у порядку, встановленому статтею 388 ЦК України. Крім того, позивачем не надана належних і допустимих доказів що спірна земельна ділянка перебуває у державній власності та її розпорядником є Кабінет Міністрів України.

У липні 2018 року перший заступник прокурора Київської області подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судами обставинами справи, зокрема рішенням суду, яким визнано незаконною передачею у власність земельної ділянки ОСОБА_6, який з урахуванням цього не мав права передавати цю землю ОСОБА_5 Крім того, спірна земельна ділянка розташована на землях, які віднесені до земель природно-заповідного фонду, а саме - Національного природного парку «Голосіївський» і згідно з частиною четвертою статті 84 ЗК України належить до земель державної власності, розпорядником якої є Кабінет Міністрів України в силу вимог статей 13, 149 ЗК України, отже доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року № 2036/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» було затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей.

На підставі цього рішення Коцюбинської селищної ради Київської області ОСОБА_6 було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

08 квітня 2009 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 придбав земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням -для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, отримавши після цього відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Також судом встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на землях, які віднесені до земель природно-заповідного фонду, а саме - національного природного парку «Голосіївський» і згідно з частиною четвертою статті 84 ЗК України належить до земель державної власності, розпорядником якої відповідно до статей 13, 149 ЗК України є Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У частині першій статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником, або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналіз змісту статті 388 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений даною нормою спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин і не потребує визнання недійсним як цивільно-правової угоди, так і виданого на підставі цієї угоди державного акта.

Судом також установлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 липня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року № 2036/25-5 і державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_6

У частині третій статті 61 ЦПК України 2004 року визначено, що Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

З урахування указаного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України і витребування земельної ділянки у добросовісного набувача - ОСОБА_4, оскільки ця ділянка із володіння власника вибула поза його волею з інших підстав, що встановлено рішення суду, яке набрало законної сили, та відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року є преюдиційним щодо цих обставин.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_5 спірну земельну ділянку придбав законно, на відповідних правових підставах, на правильність висновків судів не впливають, оскільки статтею 388 ЦК України передбачено право власника витребувати майно саме у добросовісного власника у випадку, якщо майно було відчужене особою, яка не мала на це права.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк