Дата документу 05.09.2018
Справа № 320/178/18
Провадження № 2/320/1433/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря - Бондаренко Г.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкова Ю.А.,

ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкова Юлія Анатоліївна, ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем першої черги,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1988 року по 15 серпня 2017 року, а також визнання її спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1988 року позивач почала проживати у цивільному шлюбі з громадянином ОСОБА_7. Зазначає, що спочатку вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1, яка належала батьку ОСОБА_7, а в подальшому у 1990 році переїхали до квартири АДРЕСА_2, яку вона отримала після зносу належного їй будинку по АДРЕСА_3 У вказаній квартирі вони проживали до 2002 року. В подальшому позивачем була продана зазначена квартира та придбаний будинок АДРЕСА_4 Позивач вказує, що з метою економії витрат на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, угода була оформлена як договір дарування ? частки - ОСОБА_7, та ? частки - їй. Позивач вказує, що за всіма зазначеними адресами вони проживали однією родиною, вели спільне господарство, мали спільний побут, разом проводили відпочинок, святкували свята у колі друзів. Під час їхнього спільного проживання у березні 2001 року ОСОБА_7 отримав серйозну травму, пов'язану з переломом ноги і протягом 9 місяців він фактично був прикутий до ліжка, оскільки не міг пересуватись без сторонньої допомоги, не міг себе обслуговувати. Фактично всі обов'язки щодо ведення побуту, догляду за хворим, ведення сімейного бюджету були покладені на позивача. Тривалий час, проведений у ліжку, негативно відобразився на стані здоров'я ОСОБА_7, внаслідок чого у нього почалися проблеми із серцево-судинною системою, він неодноразово проходив обстеження та лікування у Запорізькій обласній клінічній лікарні та Запорізькому обласному кардіологічному центрі. В подальшому стан здоров'я ОСОБА_7 не дозволяв йому в повному обсязі працювати та займатись веденням домашнього господарства, в результаті чого він фактично знаходився на забезпеченні позивача. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 помер. Позивач зазначає, що за весь час їхнього спільного проживання ними було придбано різне майно, в тому числі автомобіль НОМЕР_1, а також будинок. У зв'язку з тим, що позивач не являється спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7, однак, на її думку, вона має право звернутися до суду із позовом щодо визнання її спадкоємцем першої черги разом з рідною донькою померлого.

02.02.2018 року відкрито провадження у даній справі.

01.03.2018 року до участі у справі залучено третю особу - ОСОБА_4.

Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягає за зазначеними у позовній заяві доводами та підставами.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач у судовому засідання позовні вимоги не визнала та пояснила, що її батько - ОСОБА_7 проживав з позивачем ОСОБА_1 лише у період часу з 1988 року по 1993 рік.

Представник відповідача - ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог також заперечував. Пояснив, що СК України набрав чинності з 1 січня 2004 р. і саме з цього часу можливо встановлювати факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Факт спільного проживання позивача та ОСОБА_7 у житловому будинку, на думку представника відповідача, не свідчить про те, що вони були сім'єю, оскільки згідно наданих документів ОСОБА_7 був співвласником даного житлового будинку, а тому і проживав у ньому, останні 7-8 років спільного господарства з позивачем він не вів. У безпорадному стані ОСОБА_7 не перебував.

Третя особа - ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, але від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкова Ю.А. у судове засідання не з'явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивачу та ОСОБА_7 належить по ? частині житлового будинку АДРЕСА_5 що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією договору дарування будинку від 27.03.2002 року (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 помер, про що свідчить додана до матеріалів справи копія свідоцтва про смерть (а.с.10).

Згідно з наданою довідкою голови квартального комітету від 18.08.2017 року, виданої ОСОБА_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав за адресою: АДРЕСА_6

Відповідно до наданої до матеріалів справи довідки про причину смерті від 16.08.2017 року, причиною смерті ОСОБА_7 стала гостра серцева недостатність, алкогольна кардіоміопатія (а.с.12).

Щодо вимог позивачки про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Згідно з п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК - право на спадщину. Слід звернути увагу, що оскільки СК набрав чинності з 1 січня 2004 року і зворотної сили не має, то положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили.

З урахуванням викладеного, встановлення факту спільного проживання повинно здійснюватися, якщо він виник з 01.01.2004 року, відтак з цього часу поширюється і такий режим на придбане майно.

Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка та жінки прав та обов'язків подружжя (частина друга статті 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім'ю, але статусу подружжя не набувають.

Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача. Її та ОСОБА_7 знає з 2002 року. Пояснив, що з 2002 року і до останнього дня ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_1 проживали разом, представлялися чоловіком та дружиною.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що також є сусідом позивача, з її чоловіком був у гарних стосунках. Про те, чи проживали вони з ОСОБА_7 як чоловік та дружина свідкові невідомо, але пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у ввічливих стосунках.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що є сімейним лікарем. Знає позивача та ОСОБА_7 понад 30 років. З 2008 року ОСОБА_7 звернувся до неї за консультацією, після чого був направлений нею на лікування до м. Запоріжжя. Вона відвідувала його вдома. Пояснила, що ОСОБА_7 міг би отримати інвалідність, однак не звертався з цією метою до медичного закладу.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. Знає її з 2007 року. Будинок позивачки знаходився навпроти її будинку. Позивач проживала спільно з ОСОБА_7, але він проживав на другому поверсі, а вона - на першому. ОСОБА_7 дуже полюбляв випивати, до нього часто приїжджали друзі. Свята відмічали разом. Приблизно на 3-4 місяці ОСОБА_7 виїжджав до Росії, де живуть його мати та сестра.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що позивач з ОСОБА_7 проживали разом близько 12 років, з 1990 року по 2002 рік. Вважала їх сім'єю, не знала про те, що їхній шлюб не був зареєстрований офіційно. Свідку відомо, що ОСОБА_7 зламав ногу, не працював, однак стороннього догляду не потребував. Пересувався за допомогою апарата Єлізарова. ОСОБА_19 працювала, заробляла гроші. Про спільний бюджет позивача з ОСОБА_7 свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_7 вчилися разом у школі. Повідомила, що приблизно з 1984-1985 року по 2004 рік він проживав разом з ОСОБА_1 Спочатку у квартирі, потім придбали будинок. У 1993 році вони з позивачем та ОСОБА_7 їздили у навколосвітню подорож. Відносини у них були гарні. Останнього часу ОСОБА_7 став дуже багато вживати алкоголю, але у безпорадному стані він ніколи не перебував.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_7 знайомий давно, дружать з 8 класу. Останні 7-8 років перед його смертю вони з позивачем проживали як сторонні люди. В цей час ОСОБА_7 проживав у ОСОБА_15 - його першої дружини. ОСОБА_20 жив на власні кошти, на утриманні не знаходився. Проживали зі ОСОБА_1 приблизно до 2011 року.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що позивача та ОСОБА_7 знає давно. Вони спільно проживали у будинку, однак ОСОБА_7 проживав на 2 поверсі, а позивач на 1-му. У ОСОБА_7 був власний бізнес. Останні роки перед смертю ОСОБА_20 проживав зі своєю першою дружиною, яка за ним доглядала, готувала їжу, придбавала продукти харчування. Мати з Росії присилала гроші першій дружині ОСОБА_15 або доньці ОСОБА_2, щоб він сплачував за комунальні послуги. Він зламав ногу, але не лежав, у безпорадному стані не був ніколи. Останній раз бачила ОСОБА_7 у 2014 році, у цей час він вже не жив з позивачем, хотів з нею розділити будинок.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що особисто знає ОСОБА_7, проживали з ним по сусідству. Пояснила, що спочатку він приблизно 20 років прожив з ОСОБА_15 - своєю першою дружиною. Приблизно 10 років прожив разом зі ОСОБА_1, але останні років 9 вже не жив з нею. Стороннього догляду він ніколи не потребував.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 був її рідним братом. Останній раз у нього вдома була у 2014 році - в цей час він проживав спільно з позивачем ОСОБА_19, однак не в розумінні однієї родини, а як співвласники будинку. На ювілей її брата в 2009 році позивачку запросили з ввічливості, оскільки була його мати. З 2009 року він не проживав з нею однією родиною як чоловік з жінкою. У них були добрі стосунки до 2000 років потім між ними був розлад. Вона особисто перераховувала йому грошові кошти на оплату комунальних послуг. У 2016 році йшла мова про розподіл будинку зі ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що є подругою ОСОБА_1. Їй відомо про те, що 8-10 років вони з ОСОБА_7 як чоловік та дружина разом не проживали. ОСОБА_19 їй розповідала, що він живе зі своєю першою дружиною - ОСОБА_12. Останні роки перед смертю він проживав у ОСОБА_12.

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу після 2004 року, тобто після набрання чинності СК України.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала лише показання свідків, які достовірно не підтвердили факт її спільного проживання з ОСОБА_7 як чоловіка та дружини протягом п'яти років до його смерті. Крім того, свідки ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_21, ОСОБА_16 у судовому засіданні підтвердили той факт, що останні п'ять років перед своєю смертю ОСОБА_7 разом з ОСОБА_1 однією сім'єю не проживав, спільне господарство з нею не вів.

Будь-яких інших доказів на підтвердження проживання однією сім'єю останні п'ять років перед смертю ОСОБА_7, пов'язаність їх спільним побутом, наявністю взаємних прав та обов'язків, позивач не надала.

Щодо вимог позивача про визнання її спадкоємцем першої черги суд виходить з наступного.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом статті 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно із наданими до матеріалів справи виписками з історії хвороб ОСОБА_7 вбачається, що останній мав гіпертонічну хворобу, серцево-судинні захворювання, перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.13-27). Однак доказів перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані та потреби в сторонньому догляді матеріали справи не містять. Допитані у судовому засіданні свідки також підтвердили той факт, що ОСОБА_7 стороннього догляду не потребував.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів проживання протягом п'яти останніх років з ОСОБА_7 однією сім'єю, чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також не доведено належними та допустимими доказами перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані та потреби у сторонньому догляді, допомоги та піклування.

Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкова Юлія Анатоліївна, ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем першої черги відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2018 року.

Суддя: Т.В. Юрлагіна