АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1907/17 Номер провадження 22-ц/786/1925/18Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2017року, ухвалене суддею Потетій А.Г.., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 500345430 від 19 лютого 2013 року на суму 20 000 грн. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500345430 від 19 лютого 2013 року. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ, до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором боржників за основними договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 39 675,21 грн. з яких: 17 539,33 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 9 035,88 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 13 100 грн. - пеня, штраф, неустойка, яку просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 39 675 грн. 21 коп. за кредитним договором № 500345430 від 19 лютого 2013 року, яка складається з наступного: 17 539,33 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 9 035,88 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 13 100 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати у розмірі 1 600 грн. та витрати за подачу оголошення в пресі в розмірі 240 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, позов є обгрунтованим та підлягає pадоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позов відмовити з підстав недоведеності позивачем своїх вимог та не дослідженні судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а також порушення норм процесуального права, не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності. Вказує, що у правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 471/1403/14-ц, провадження № 61-787св18. Також місцевим судом стягнуто з відповідача одночасно пеню та штраф, що є порушенням ст. 61 Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначає, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14 суд дійшов висновку, що підтвердженнями суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Таким чином, надані докази є належними, допустимими та достовірними для підтвердження суми заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору № 500345430 від 19 лютого 2013 року. Зазначає, що ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, проте в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, яка повинна бути подана до ухвалення місцевим судом рішення.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 500345430 від 19 лютого 2013 року на суму 20 000 грн. (а.с. 5-9).

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500 345430 від 19 лютого 2013 року (а.с. 15-17).

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ, до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с. 18-20).

Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором боржників за основними договорами ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 39 675,21 грн. з яких: 17 539,33 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 9 035,88 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 13 100 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Ухвалюючи по справі заочне рішення, місцевий суд виходив з того, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, оскільки зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем ОСОБА_2 кредитний договір, договір факторингу не оспорені, тобто вони є дійсними. Як стверджує позивач, то з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.10.2016 р. позивачем не здійснювалися нарахування жодних штрафних санкцій.

У заяві від 22.05.2018 р. про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування строку позовної давності, тобто дане клопотання нею заявлено після ухвалення заочного рішення у справі (а.с.92).

Згідно ч. 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу, що заочне рішення ухвалене місцевим судом 30 листопада 2017року за нормами ЦПК України у редакції, яка діяла до 15.12.2017 р.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

По справі вбачається наступне.

На запит місцевого суду від 03.08.2017 р. щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані про фізичну особу- відповідача ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч.3 ст. 122 ЦПК України, Ковалівська сільська рада Полтавського району Полтавської області 27.09.2017 р. надала відповідь про те, що вказана особа зареєстрована на території Ковалівської сільської ради за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 37,38).

Згідно ксерокопії паспорту ОСОБА_2, який вона надавала банку на підтвердження своєї особи при укладенні кредитного договору, на сторінці «місце проживання» мається штамп реєстрації від 14.01.2004 р. за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

В анкеті-заяві про акцепт публічної пропозиції на оформлення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з оформленням платіжної картки від 15.02.2013 р. позичальник ОСОБА_2 вказала адресу АДРЕСА_1 (а.с. 8).

У заяві на відкриття поточного (карткового) рахунку ПАТ «Альфа-Банк» від 19.02.2013 р. позичальник ОСОБА_2 вказала, що усе листування щодо цього рахунку просить надсилати за адресою АДРЕСА_1. Про зміну адреси повідомлятиме банк письмово (а.с. 8).

Отже, останнє відоме місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 на час подачі позову до суду є АДРЕСА_1. Заяви про зміну адреси від ОСОБА_2 не надходили.

Як вбачається із матеріалів справи, на вказану адресу на ім»я відповідача судом 10.10.2017 р. направлялася судова повістка у судове засідання, призначене на 01.11.2017 р., проте, вона повернулася без вручення відповідачу із зазначенням причини повернення «інші причини, що не дали змоги виконати обов»язки щодо пересилання поштового відправлення», крім цього, на конверті поштовим відділенням зроблено запис, що адресату 12.10.2017 р. залишено повідомлення про необхідність отримати поштове відправлення (а.с. 51-52).

За змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

З метою інформування відповідача про судове засідання 30.11.2017 р. у 8 год 20 хв. позивачем було розміщено оголошення у всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Зоря Полтавщини» про виклик ОСОБА_2 на судове засідання, що підтверджується публікацією оголошення у газеті та платіжним дорученням про проведення оплати за опублікування об»яви (а.с. 65, 66-67).

02.07.2018 р. відповідач ОСОБА_2 надала місцевому суду довідку КП «ЖЕО №2» від 20.06.2018 р. № 1275/02 про те, що у період часу з 11.10.2016 р. по 04.04.2018 р. вона фактично проживала за адресою АДРЕСА_2 тобто під час розгляду справи місцевим судом по суті за останнім місцем реєстрації АДРЕСА_1 вона не проживала (а.с. 115).

Проте, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не дотримала умови заяви на відкриття поточного (карткового) рахунку ПАТ «Альфа-Банк» від 19.02.2013 р. щодо повідомлення письмово банк про зміну адреси, також допустила зловживання процесуальними правами щодо отримання судових повісток, які надходили на її останнє відоме місце реєстрації.

Оскільки заява про застосування строку позовної давності надійшла від відповідача під час розгляду її заяви про перегляд заочного рішення, тобто після ухвалення у справі заочного рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона подана з порушенням вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, оскільки відповідач у відповідності до вимог ч. 5,9 ст. 74 ЦПК Українивважається такою, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином, відповідач мала процесуальне право брати участь у судових засіданнях, заявляти відповідні клопотання, подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

З урахуванням фактичних обстави справи, зокрема, що судова повістка, адресована відповідачу, повернулася до суду із зазначенням причини її повернення «інші причини, що не дали змоги виконати обов»язки щодо пересилання поштового відправлення», що за ініціативою позивача відповідач була повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом оголошення у пресі, що вказує на те, що відповідач була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає за можливе відступити від правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №14-59цс18 від 17.04.2018 р., оскільки є відмінними фактичні обставини у справах.

З вказаних вище підстав апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги відносно строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Заявляючи позовні вимоги, позивач вказав, що 13 100 грн. - це «пеня, штраф, неустойка», при цьому позивачем не розмежовано, який розмір із вказаної суми є штрафом, а який - пенею. Із розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 12) вбачається, що пеня, починаючи з дати видачі кредиту 19.02.2013 р., не нараховувалась, тому відсутні підстави вважати, що у розмір 13100 грн. входить пеня. Отже, доводи апеляційної скарги про те, що стягнення одночасно пені та штрафу є порушенням ст. 61 Конституції України, не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності закінчився 23.04.2016 р., а позов подано до суду 01.08.2017 р. не заслуговують на увагу, оскільки згідно розрахунку заборгованості останній платіж отримано банком 29.10.2013 р., отже прострочка виконання зобов»язання почалася з кінця листопада 2013 року, а трирічний строк сплинув у листопаді 2016 р.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно розрахунку заборгованості за договором, оскільки відповідач, заперечуючи цей розрахунок, який, як вона вказує, не підтверджений бухгалтерськими документами, не надала належних та допустимих доказів на його спростування, якщо відповідач має відповідні квитанції про часткову сплату кредиту тощо, то мала б надати їх та надати свій контррозрахунок на спростування розрахунку, наданого позивачем, що не було зроблено відповідачем.

Матеріали справи містять ксерокопію договору факторингу № № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., договір факторингу відповідачем не оспорений, тобто є дійсним, тому доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не досліджено оригінал цього договору факторингу, що суд не мав доказів щодо права позивача на звернення до суду з даним позовом, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2017року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.