Справа № 215/1978/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу

у складі:

головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

при секретарі - Зоріній А.В.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №1 Тернівського районного суду м.Кривого Рогу в спрощеному провадженні з викликом сторін справу за позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання доповнення до трудового контракту недійсним,-

СУТЬ СПОРУ:

17.05.2018 ОСОБА_5 «Суха Балка» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в якій просить визнати недійсним Доповнення №1 до Додаткової угоди №1 до трудового контракту від 01.10.2012.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 01.10.2012 між ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» (колишня назва позивача) та відповідачем ОСОБА_3 було укладено трудовий контракт.

За вищевказаним трудовим контрактом відповідач приймався на роботу на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» за професією (посадою) Директор по персоналу та соціальним питанням.

Згідно з п.4 Контракту відповідач був зобовязаний виконувати роботу, визначену трудовим контрактом та посадовою інструкцією, а позивач виплачувати йому заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, Колективним договором та угодою сторін за трудовим контрактом.

У відповідності до п.22 трудового контракту зміни та доповнення до нього вносяться тільки за згодою сторін і складаються в письмовій формі.

Згодом між ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» та відповідачем був укладений Додаток №1 до трудового контракту, відповідно до якого між сторонами були визначені нові умови оплати праці відповідача та перелік соціальних пільг та гарантій, які йому надаються.

Також, між ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» та відповідачем було укладено Доповнення №1 до Додатку №1 до трудового контракту, яким розділ Додатку №1 до трудового контракту «Оплата праці працівника» було доповнено пунктом 3 наступного змісту: «3. При розірванні трудового договору (контракту) за згодою сторін Роботодавець виплачує Працівнику винагороду (бонуси) у розмірі 1000 (одна тисяча) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України, на час реєстрації заяви Працівника».

Вищевказане Доповнення №1 було укладено між відповідачем та позивачем в особі генерального директора ОСОБА_4 (який займав цю посаду на дату підписання Доповнення №1).

Позивач вважає, що вищевказане Доповнення №1 є протиправним, незаконним і таким, що порушує їх права та законні інтереси, та яке за своєю правовою природою є недійсним з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.87 ЦК України, для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

У статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом (ч.1 ст.88 ЦК України).

В силу ч.ч.1, 2, 4 ст.57 ГК України, установчими документами суб'єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб'єкта господарювання.

В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб'єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом.

Статут суб'єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

У п.1.2 Положення про порядок проведення примирних процедур по вирішенню колективних трудових спорів (конфліктів), затвердженого наказом Національної служби посередництва і примирення від 24.04.2001 року № 92, статут підприємства - основний документ, на основі якого діє підприємство.

Статут затверджується власником (власниками) майна, а для державних підприємств - власником майна за участю трудового колективу. У статуті підприємства визначаються: власник підприємства; найменування підприємства; місцезнаходження підприємства; предмет і цілі діяльності підприємства; органи управління підприємства і порядок їх формування; компетенція і повноваження трудового колективу підприємства та його виборних органів; орган, який має право представляти інтереси трудового колективу (рада трудового колективу, рада підприємства, профспілковий комітет та інше); порядок утворення майна підприємства; умови реорганізації та припинення діяльності підприємства.

Таким чином, Статут підприємства це документ, який визначає форму власності підприємства, сферу його діяльності, спосіб управління та контролю, порядок утворення майна підприємства й розподілу прибутку, порядок реорганізації підприємства та інші положення, які регламентують діяльність юридичної особи, зокрема й повноваження керівних органів підприємства. Положення Статуту є обовязковими для підприємства та повинні чітко виконуватись.

На час укладення Доповнення №1 на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» діяв Статут, затверджений Рішенням річних Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_6», оформленим протоколом №24(2) від 05.03.2013 (далі Статут 2013 року).

У відповідності до п.8.1. Статуту 2013 року органами управління Товариством є:

-Вищий орган Товариства Загальні збори Товариства;

-Наглядова рада;

-Виконавчий орган Генеральний директор;

-Ревізійна комісія.

Згідно з п.11.1. Статуту 2013 року особою, яка здійснює повноваження одноосібного Виконавчого органу Товариства є Генеральний директор, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства.

До компетенції Генерального директора належить вирішення всіх питань, повязаних з управлінням поточною діяльністю Товариства, крім питань, що законодавством, цим Статутом або рішенням Загальних зборів віднесені до виключної компетенції Загальних зборів та Наглядової ради.

Крім того, відповідно до п.11.2. Статуту 2013 року Генеральний директор підзвітний Загальним зборам і Наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Генеральний директор діє від імені Товариства у межах, встановлених цим Статутом і законом.

Згідно із Статутом 2013 року Наглядова рада створюється для контролю за діяльністю Виконавчого органу (Генерального директора) та захисту прав акціонерів, до компетенції Наглядової ради, зокрема, належать:

-затвердження організаційної структури Товариства та внесення змін до організаційної структури Товариства;

-затвердження переліку правочинів (договорів, операцій) та лімітів (граничні суми правочинів, договорів, операцій), для вчинення (укладення, здійснення) яких необхідне попереднє погодження Наглядової ради Товариства (уточнити чи є такий перелік правочинів).

Статут 2013 року (п.11.3.) визначає перелік дій, які входять до компетенції Генерального директора, однак, в даному переліку є такі дії, вчинення яких Генеральний директор обовязково повинен погодити з Наглядовою радою, а саме:

-призначення на посаду та звільнення з посади заступників Генерального директора, керівників основних напрямків роботи (виробництво, фінанси та економіка, комерція, бухгалтерський облік, правові питання) і основних виробничих підрозділів Товариства, його філій та представництв, визначення умов праці таких керівників, включаючи оплату праці, а також звільнення (усунення, відсторонення) цих керівників.

Відповідно до ст.ст.3, 4 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності, і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Згідно з ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

До структури заробітної плати входить основна заробітна плата, якою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки).

Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Крім того, до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, якою є винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Також до заробітної плати відносяться інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, виходячи із приписів законодавства власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом укладаються трудові договори з працівниками та встановлюються умови праці за рахунок власних коштів в межах повноважень, встановлених для певної організаційно-правової форми, яку має роботодавець.

З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, посадова особа, яка діє від імені підприємства (Генеральний директор), здійснюючи свої повноваження, повинна чітко дотримуватись вимог чинного законодавства України, а також неухильно виконувати вимоги Статуту підприємства.

Укладенням Доповнення № 1 до трудового контракту фактично було внесено зміни в умови оплати праці відповідача, що в силу п. 11.3. Статуту можливо лише за умови наявності відповідного погодження з боку Наглядової ради.

Однак всупереч вимогам законодавства та положенням Статуту Доповнення № 1 до трудового контракту було укладено без отримання погодження Наглядової ради.

Отже, у ОСОБА_4 не було достатніх правових підстав для підписання Доповнення № 1 без наявності згоди Наглядової ради, тому фактично ним було допущено перевищення його посадових повноважень, внаслідок чого Доповнення № 1 є недійсним.

Відповідачем ОСОБА_3 було надано відзив на позовну заяву в якому вказує на сплив строку позовної давності на момент звернення позивача до суду з позовною заявою у звязку з чим просить відмовити в задоволенні позову, а також зазначає, що згідно Статуту 2013 року Генеральний директор позивача, укладаючи Доповнення № 1 до трудового контракту, діяв в межах своїх повноважень, та не повинен був погоджувати з Наглядовою радою питання призначення на посаду та звільнення з посади відповідача та має право одноособово приймати рішення щодо укладення договорів, угод та інших правочинів, повязаних із звичайною господарською діяльністю, якщо сума (ціна) таких правочинів не перевищує 5% від балансової вартості активів позивача. Крім того, Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розглядається цивільна справа №212/2752/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 «Суха Балка» про стягнення заробітної плати у вигляді винагороди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі порушення вимог Доповнення №1 до Додатку №1 до трудового контракту від 01.01.2012, а тому вважає, що подання до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області завідомо безпідставного позову у спору, який має очевидно штучний характер спрямований на зловживання позивачем його процесуальними правами та спрямований на затягування розгляду справи.

Представник позивача надав відповідь на відзив в якій зазначає, що Статутом 2013 року чітко передбачена необхідність погодження з Наглядовою радою призначення на посаду та звільнення керівників основних напрямків роботи, а посада відповідача саме відноситься до зазначеної категорії, а також визначення умов праці таких керівників, включаючи оплату праці цих керівників. Щодо спливу строку позовної давності, вказує, що згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки новий Генеральний директор ОСОБА_5 «Суха Балка» ОСОБА_7 призначений на посаду з 01.06.2017, а Доповнення №1 до Додатку №1 від 01.10.2012 до трудового контракту було підписано колишнім Генеральним директором ОСОБА_4, діючому керівнику ОСОБА_5 «Суха Балка» взагалі нічого не було відомо про вказані доповнення, а тому строк позовної давності відраховується з 01.06.2017, а тому позовна заява була подана в межах строків позовної давності. Крім того, зазначає, що звернення позивача до суду за захистом своїх прав та законних інтересів не є зловживанням процесуальними правами, це право прямо передбачене Конституцією України та законами України, а питання які ставить відповідач у відзиві на позов не стосуються обставин, що мають значення для справи.

Відповідачем було надано заперечення в якому він зазначає, що позивач тлумачить Статут 2013 року на свій розсуд, відповіді на питання, які він ставить у відзиві безпосередньо мають значення для правильного вирішення справи, а перебіг строку позовною давності почався 29.11.2013 - в день укладення Доповнення №1до трудового контракту.

Процесуальні дії які здійснені судом: ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі призначено до судового розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

СУДОМ ВСТАНОВЛЕНО:

01.10.2012 між ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» (колишня назва позивача) та відповідачем ОСОБА_3 було укладено трудовий контракт, за яким останній приймався на роботу на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» за професією (посадою) Директор по персоналу та соціальним питанням (а.с.15-21).

01.10.2012 між ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Додаток №1 до трудового контракту, відповідно до якого між сторонами були визначені нові умови оплати праці відповідача та перелік соціальних пільг та гарантій, які йому надаються (а.с.22). Також, між позивачем та відповідачем було укладено Доповнення №1 до Додатку №1 до трудового контракту, яким розділ Додатку №1 до трудового контракту «Оплата праці працівника» було доповнено пунктом 3 наступного змісту: «3. При розірванні трудового договору (контракту) за згодою сторін Роботодавець виплачує Працівнику винагороду (бонуси) у розмірі 1000 (одна тисяча) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України, на час реєстрації заяви Працівника» (а.с.24).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 87 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

У статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом (ч. 1 ст. 88 ЦК України).

В силу ч. ч. 1, 2, 4 ст. 57 Господарського кодексу України (далі ГК України) установчими документами суб'єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб'єкта господарювання.

В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб'єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом.

Статут суб'єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

У п.1.2 Положення про порядок проведення примирних процедур по вирішенню колективних трудових спорів (конфліктів), затвердженого наказом Національної служби посередництва і примирення від 24.04.2001 року № 92, статут підприємства - основний документ, на основі якого діє підприємство.

Статут затверджується власником (власниками) майна, а для державних підприємств - власником майна за участю трудового колективу. У статуті підприємства визначаються: власник підприємства; найменування підприємства; місцезнаходження підприємства; предмет і цілі діяльності підприємства; органи управління підприємства і порядок їх формування; компетенція і повноваження трудового колективу підприємства та його виборних органів; орган, який має право представляти інтереси трудового колективу (рада трудового колективу, рада підприємства, профспілковий комітет та інше); порядок утворення майна підприємства; умови реорганізації та припинення діяльності підприємства.

На час укладення Доповнення №1 на Підприємстві діяв Статут, затверджений Рішенням річних Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_6», оформленим протоколом № 24(2) від 05.03.2013 (а.с.46).

Відповідності до п.8.1. Статуту 2013 року органами управління Товариством є:

-Вищий орган Товариства Загальні збори Товариства;

-Наглядова рада;

-Виконавчий орган Генеральний директор;

-Ревізійна комісія.

Згідно з п.11.1. Статуту 2013 року особою, яка здійснює повноваження одноосібного Виконавчого органу Товариства є Генеральний директор, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства.

До компетенції Генерального директора належить вирішення всіх питань, повязаних з управлінням поточною діяльністю Товариства, крім питань, що законодавством, цим Статутом або рішенням Загальних зборів віднесені до виключної компетенції Загальних зборів та Наглядової ради.

Відповідно до п.11.2. Статуту 2013 року Генеральний директор підзвітний Загальним зборам і Наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Генеральний директор діє від імені Товариства у межах, встановлених цим Статутом і законом.

Згідно із Статутом 2013 року Наглядова рада створюється для контролю за діяльністю Виконавчого органу (Генерального директора) та захисту прав акціонерів, до компетенції Наглядової ради, зокрема, належать:

-затвердження організаційної структури Товариства та внесення змін до організаційної структури Товариства;

-затвердження переліку правочинів (договорів, операцій) та лімітів (граничні суми правочинів, договорів, операцій), для вчинення (укладення, здійснення) яких необхідне попереднє погодження Наглядової ради Товариства (уточнити чи є такий перелік правочинів).

Статут 2013 року (п.11.3.) визначає перелік дій, які входять до компетенції Генерального директора, однак, в даному переліку є такі дії, вчинення яких Генеральний директор обовязково повинен погодити з Наглядовою радою, а саме:

-призначення на посаду та звільнення з посади заступників Генерального директора, керівників основних напрямків роботи (виробництво, фінанси та економіка, комерція, бухгалтерський облік, правові питання) і основних виробничих підрозділів Товариства, його філій та представництв, визначення умов праці таких керівників, включаючи оплату праці, а також звільнення (усунення, відсторонення) цих керівників.

Відповідно до ст.ст.3, 4 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності, і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Згідно з ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

До структури заробітної плати входить основна заробітна плата, якою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки).

Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Крім того, до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, якою є винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Також, до заробітної плати відносяться інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, виходячи із приписів законодавства власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом укладаються трудові договори з працівниками та встановлюються умови праці за рахунок власних коштів в межах повноважень, встановлених для певної організаційно-правової форми, яку має роботодавець.

З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що посадова особа, яка діє від імені Підприємства (Генеральний директор), здійснюючи свої повноваження, повинна чітко дотримуватись вимог чинного законодавства України, а також неухильно виконувати вимоги Статуту.

Укладенням Доповнення № 1 до трудового контракту фактично було внесено зміни в умови оплати праці відповідача, що в силу п.11.3. Статуту можливо лише за умови наявності відповідного погодження з боку Наглядової ради.

Отже, у Генерального директора ОСОБА_4 не було достатніх правових підстав для підписання Доповнення №1 без наявності згоди Наглядової ради, тобто права підприємства були порушені, та позивач звернувся до суду за захистом своїх прав..

Згідно із ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Згідно із ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

В розумінні ст.202 ЦК України під правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільний прав та обовязків.

Оскільки після укладення трудового контракту та Доповнення № 1, як у позивача, так і у відповідача, виникли цивільні права і обовязки, то вбачається, що контракт та Доповнення № 1, за своєю правовою природою є правочином, тому до Доповнення № 1 мають застосовуватися положення Цивільного кодексу України, які застосовуються до правочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, передбаченою ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1, 3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Водночас ст.203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме в даному випадку особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

Оскільки, в порушення п.11.3. Статуту 2013 року, Генеральним директором ОСОБА_4 укладання Доповнення №1 не було погоджено з Наглядовою радою Товариства, суд вважає, що останній діяв поза межами своїх повноважень, а тому Доповнення №1 до Додаткової угоди №1 до трудового контракту від 01.10.2012 є недійсним.

Крім того, суд вважає доводи представника позивача щодо подачі позовної заяви в межах позовної давності такими, що заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки новий Генеральний директор ОСОБА_5 «Суха Балка» ОСОБА_7 призначений на посаду з 01.06.2017, заява відповідача про його звільнення написана 01.02.2018 (а.с.81), а Доповнення №1 до Додатку №1 від 01.10.2012 до трудового контракту було підписано колишнім Генеральним директором ОСОБА_4 (а.с.24), діючому керівнику ОСОБА_5 «Суха Балка» не було відомо про вказані доповнення, тобто фактично позивач дізнався про їх наявність почавши процес звільнення відповідача, а тому суд вважає, що строк позовної давності слід відраховувати з моменту написання відповідачем заяви про звільнення.

Крім того, суд не може погодитись з доводами відповідача, що звернення позивача до суду за захистом своїх прав та законних інтересів є зловживанням процесуальними правами, через те, що Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розглядається цивільна справа №212/2752/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 «Суха Балка» про стягнення заробітної плати у вигляді винагороди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі порушення вимог Доповнення №1 до Додатку №1 до трудового контракту від 01.01.2012, а тому позивач мав би подати зустрічну позовну заяву, а не звертатись до іншого суду, оскільки право звернення до суду за захистом своїх порушених прав прямо передбачено ч.6 ст.55 Конституції України, в той час як предявлення зустрічної позовної заяви є правом відповідача по справі, а не обовязком, відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати недійсним Доповнення №1 до Додаткової угоди №1 до трудового контракту від 01.10.2012 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЕВРАЗ ОСОБА_6» та ОСОБА_3

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 «СУХА БАЛКА» 1762 грн. сплаченого судового збору.

На підставі ст.ст.3, 4, 221, 224, 226 Кодексу Законів про працю України, ст.ст. 92, 202, 203, 215, 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.12, 13, 133, 263-268, 274 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання доповнення до трудового контракту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним Доповнення №1 до Додаткової угоди №1 до трудового контракту від 01.10.2012 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЕВРАЗ ОСОБА_6» та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» 1762.00 грн. сплаченого судового збору.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складання повного рішення апеляційну скаргу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу.

Повне рішення складено 17.09.2018.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА», 50029, м.Кривий Ріг, вул.Конституційна, 5, Код .

Відповідач: ОСОБА_3, місце проживання, 50000, м.Кривий Ріг, вул.Грицевця, буд.№1, кв.№28, РНОКПП НОМЕР_1.

Третя особа: ОСОБА_4, місце проживання, 50000, м.Кривий Ріг, вул.Ватутіна, гуртожиток 1.

СУДДЯ: