СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
__________________________________________________________________________________________
Провадження №2/760/802/18
в справі №760/9054/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

28 серпня 2018 року в місті Києві

Солом'янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Представник Позивача - ОСОБА_3

ІІ. Описова частина

24 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи свої вимоги Позивач зазначила, що спірна квартира належить їй на праві приватної власності на підставі ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року про затвердження мирової угоди у цивільній справі №760/13182/14-ц (провадження №2/760/4446/14) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про поділ майна подружжя, відповідно до якої в особисту приватну власність ОСОБА_1 перейшло 56/100 часток двокімнатної квартири, загальною площею 76,10 кв. м, жилою площею 58,40 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що було спільною сумісною власністю сторін та 44/100 частки якої є особистою приватною власністю Позивача.

Також Позивач зазначає, що у спірній квартирі зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2, шлюб з яким розірвано 01 червня 2011 року рішенням Солом'янського районного суду міста Києва. ОСОБА_1 вказує на те, що підставою для звернення до суду стало те, що Відповідач з червня 2010 року в квартирі не проживає, витрат по її утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує і обмежує її права як власника квартири вільно розпоряджатись своїм майном.

На підставі викладеного Позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням.

24 травня 2017 року автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Коробенка С.В.

25 травня 2017 року судом направлено запит до Відділу з питань місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо місця реєстрації ОСОБА_2.

25 травня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник Позивача заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про визнання позову в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу без його присутності.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про розгляд на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні у справі матеріали та письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11-12).

Згідно з відповіддю Відділу з питань місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 червня 2017 року за вищевказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач є колишнім чоловіком Позивача, шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 червня 2011 року (а.с.6-7).

02 червня 2014 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про поділ майна подружжя.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року у вищезазначеній цивільній справі затверджено мирову угоду, відповідно до якої в особисту приватну власність ОСОБА_1 перейшло 56/100 часток двокімнатної квартири, загальною площею 76,10 кв. м, жилою площею 58,40 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що було спільною сумісною власністю сторін та 44/100 частки якої є особистою приватною власністю Позивача (а.с.8-10).

Як встановлено з матеріалів справи, Відповідач не проживає у спірній квартирі понад шість років, що підтверджується відповідними актами, складеним сусідами Позивача від 08 лютого 2016 року та 17 травня 2017 року (а.с.13-14).

Позивач звернулась до суду із даним позовом у зв'язку з тим, що прописка Відповідача, який фактично не проживає у належній їй квартирі обмежує її права як власника квартири вільно розпоряджатись своїм майном, окрім того факт реєстрації ОСОБА_2 завдає Позивачу додаткових витрат на оплату комунальних послуг.

25 січня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду заяву якою визнав позовні вимоги та зазначив, що він дійсно не проживає у квартирі Позивача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно з ст.ст.317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на вищевикладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява про визнання ОСОБА_2таким, що втратив право на користування жилим приміщенням є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 УПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.137 УПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем фактично оплачена вартість послуг адвокатів Адвокатського об'єднання «Романцова, Бончева і партнери» в розмірі 7 000 гривень, що підтверджуються наданим актом звірки взаєморозрахунків від 17 січня 2018 року (а.с.62).

З урахуванням задоволення позову та на підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають понесені нею судові витрати, що складаються з суми судового збору в розмірі 640 гривень та вартості послуг адвокатів в розмірі 7 000 гривень.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст.317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76, 81, 133, 137, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

2.Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1понесені нею судові витрати в розмірі 7 640 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1;

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2.

Суддя: