Справа № 442/3896/17 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/7013/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю : представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у складі судді Гарасимків Л.І. від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, укладений 03.02.1996 року та зареєстрований у Стебницькій міській раді, Львівської області, актовий запис № 14.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу.

Зазначає, що з рішенням суду не погоджується, вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими. Вказує, що заперечує проти розірвання шлюбу, вважає що збереження шлюбу є можливим та заявляла клопотання про надання строку для примирення, проте суд першої інстанції даних вимог не врахував та залишив поза увагою її прохання про надання терміну для примирення, всупереч вимогам ст..111 СК України.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в позові до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Апелянт та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що сім`я сторін по справ остаточно розпалася і зберегти її неможливо, оскільки позивач втратив почуття любові до відповідачки, вони на протязі десяти років проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, неповнолітніх дітей не мають, кожен живе своїм життям.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 03.02.1996 року уклали шлюб, який зареєстрований Стебницькою міською радою Львівської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис №14, що підтверджено свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_1.

В шлюбі у сторін народилися діти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

У статті 24 Сімейного Кодексу України( далі СК) прописано, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної Декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року.

За змістом частини 3 та 4 статті 56 СК кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року за клопотанням відповідача ОСОБА_3 надавався термін на примирення строком на три місяці.

Однак наданий судом термін для примирення не змінив відносин сторін, позивач від позову не відмовилася.

Встановивши, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили один до одного почуття любові, сім`я існує формально, така фактично не існує, і примирення між сторонами неможливе, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, збереження шлюбу є неможливим, що є підставами для задоволення позову про розірвання шлюбу між ними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність позову, сторонам надавалося три місяці на примирення, після закінчення якого відносини сторін не змінилися, відносини сторін не змінилися і після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, і за час перебування справи у провадженні апеляційного суду.

Колегія суддів вважає рішення суду законним та обґрунтованим і з врахуванням положень ч. 3, 4 ст. 56 СК України, відповідно до якої кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.09.2018 року.

Головуючий

Судді