УХВАЛА

08.06.2018 року Провадження №2-ав/425/3/18

Справа №425/1428/18

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Москаленко В.В., у відповідності до ухвали Верховного Суду від 10 травня 2018 року № 2а-10/2007 (№ Зі/9901/258/18) про ініціювання питання щодо відновлення повністю або частково втраченого судового провадження у справі № 2а-10/2007 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними, -

встановив:

29 травня 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла ухвала Верховного Суду від 10 травня 2018 року № 2а-10/2007 (№ Зі/9901/258/18) про вирішення питання щодо можливості відновлення повністю або частково втраченого судового провадження у справі № 2а-10/2007 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними.

Суд, при розгляді ухвали Верховного суду від 10 травня 2018 року № 2а-10/2007 (№ Зі/9901/258/18), вирішив за необхідне відновити втраченого судове провадження у справі № 2а-10/2007 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними, оскільки наявні передбачені процесуальним законодавством підстави для такого відновлення.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 31.05.20018 року, відповідно ст. 385 КАС України, було відкрито провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження по справі № 2а-10/2007 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними.

Сторони у судове засідання не з,вилися, про день слухання справи були повідомленні належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши справу про відновлення втраченого судового провадження, вважає, що втрачене судове провадження підлягає частковому відновленню з таких підстав.

Відповідно ст. 385 ЦПК України, відновлення повністю або частково втраченого судового провадження в адміністративній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно ст. 386 ЦПК України, втрачене судове провадження в адміністративній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно ст. 390 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року Первомайським міським судом Луганської області було ухвалено постанову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними, що підтверджується копією постанови суду по адміністративній справі № 2а-10/2007р. ( а.с.-7-10).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2008 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайськ Луганської області на постанову Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня 20017 року у справі №2-а-10/07 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними залишено без задоволення, а постанову суду без змін (а.с.11-12).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 09 липня 2008 року постанову Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2007 року було змінено. Відмовлено в задоволенні позову в частині зобов,язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області постійно робити перерахунок пенсії ОСОБА_1 в разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком. В іншій частині судові рішення залишено без змін (а.с.13-15).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 03 липня 2015 року проведено заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання постанови Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2007 року в адміністративні справі №2а-10/2007. Замінено сторону у виконавчому провадженні ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області на ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Шевченківському районі м. Києва (а.с.12-16).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 22 квітня 2016 року, визнано поважною причину пропуску строку на пред,явлення до виконання виконавчих листів, до яких мають бути внесені зміни щодо боржника на підставі ухвали Шевченківського районного суду в м. Первомайську Луганської області на ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред,явлення до виконання виконавчого документа із заміною боржника на ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року, щодо: призначення ОСОБА_1, як жінці, яка втратила годувальника щомісячної пенсії в розмірі 50% від його пенсії у сумі 1795,00 грн. та 50% щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в сумі 179 грн. 50 коп., а всього 1974 грн.50 коп. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред,явлення до виконання виконавчого документа із заміною боржника на ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року, щодо: зобов,язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайську зробити перерахунок призначеної пенсії померлому ОСОБА_3, встановивши її з 05.07.2006 року у розмірі 3590 грн. 00 коп.(дев,ять мінімальних пенсій за віком). Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред,явлення до виконання виконавчого документа із заміною боржника на ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року, щодо: зобов,язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайську робити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 у разі підвищення мінімальної пенсії за віком постійно (а.с.17-20).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №53715949 від 07.04.2017 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2а-10, виданого 17.03.2008 року Первомайським міським судом Луганської області, про зобов,язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва зробити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 у разі підвищення мінімальної пенсії за віком постійно (а.с.24).

Разом з цим судом встановлено, що в силу положень ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку із проведенням антитерористичної операції", Указу Президента України №405/2014, яким було введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України", Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України", а також розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №27/0/38-14 від 02 вересня 2014 року "Про визначення територіальної підсудності справ", у зв`язку із проведенням на території міста Первомайськ Луганської області антитерористичної операції, справи підсудні Первомайському міському суду Луганської області, юридично, були передані Рубіжанському міському суду Луганської області.

Однак фактично, будь-які матеріали будь-яких судових справ, які вже були розглянуті Первомайським міським судом Луганської області до Рубіжанського міського суду Луганської області не були передані, і фактичне їх місцезнаходження, невідоме.

При цьому суд врахував те, що місто Первомайськ Луганської області, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р, увійшло до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади (у тому числі суди) тимчасово не здійснюють свої повноваження. А згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, місто Первомайськ Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. І, що є загальновідомими обставинами, знаходження на території міста Первомайськ Луганської області небезпечно як для здоров`я, так і для життя будь-якого громадянина України, а право на свободу та особисту недоторканість не забезпечуються державою Україна на території цього міста, що підтверджується Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року №462 «Про Заяву Верховної Ради України " Про відступ України від окремих зобовязань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод"».

Це, об,єктивно свідчить про те, що на момент розгляду справи отримати будь-яку інформацію та документи, що стосуються судового провадження по справі № 2- а-10/2007р. в суді, що розглядав цю справу, неможливо.

Таким чином, суд вважає, що адміністративна справа № 2- а-10/2007р., яку необхідно відновити, дійсно є втраченою, і вона дійсно була закінчена ухваленням постанови на користь позивача.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 10.05.2018 року відкрито провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження по вказаній адміністративній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

За таких обставин, суд, з метою захисту прав заявника на обовязковість виконання судового рішення, вважає можливим відновити втрачене судове провадження в частині постанови Первомайського міського суду Луганської області від 26.10.2007 року та постанови Вищого адміністративного суду України від 09.07.2008 року.

Керуючись ст. ст. 384-387 КАС України, суд, -

постановив:

Відновити втрачене судове провадження по адміністративній справі №2-а-10/2007 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними вчастині постанови Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2007 року та постанови Вищого адміністративного суду України від 09.07.2008 року,а саме:

Справа №2-а-10/2007

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2007 р. Первомайський міський суд Луганської області

в складі: головуючого судді Мозолєвої Т.В.,

при секретарі Суконцевій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську адміністративну справу за позовом позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Первомайську про визнання дій управління пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області з відмови в перерахунку пенсії незаконними, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона є дружиною померлого ОСОБА_3, учасника ліквідації наслідків аварії ЧАЕС 1 категорії, інваліда 1-ї групи від захворювання, яке пов,язане з роботами на ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, у зв,язку з чим, йому була призначена пенсія. Після його смерті їй, як дружині, була призначена пенсія в розмірі 50% від його пенсії за втрату годувальника, тому що на момент смерті чоловіка вона вважалась не працездатною, була інвалідом 3-ї групи загального захворювання.

У липні 2006 року вона звернулася до управління ПФУ в м. Первомайську Луганської області із заявою зробити перерахунок пенсії її чоловіка з урахуванням останніх змін і нормативно- правових актів України, встановивши пенсію в розмірі 3590,00 грн., виходячи з того, що 10 мінімальних розмірів пенсії за віком становить 3590,00 грон., а від його пенсії 50% належить їй в сумі 1795 грн.

07.07.2006 року ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайську відмовило йому в перерахунку пенсії, що вона вважає неправомірним.

Згідно зі ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської аварії» її чоловікові, як інваліду 1-ї групи по захворюванню, причинний зв,язок із Чорнобильською аварією якого встановлено експертною комісією, призначена пенсія не може бути нижче 10 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської аварії» щомісячно компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім,ї, який був на його утриманні в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії передбаченої законодавством України, вона має право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, як непрацездатна, інвалід 3-ї групи, яка була на утриманні чоловіка та 50% щомісячної компенсації вразі втрати годувальника в сумі 179,50 грн., а всього 1974,50 грн.

Відповідно до ст.65 Закону України «Про державний бюджет України за 2006 рік» мінімальний розмір пенсії за віком встановлений в розмірі :з 01.01.2006р.-350 грн., з 01.04.2006р.- 359 грн., з 01.10.2006р.- 366 грн., з 01.04.2007р.-410 грн., що передбачено ст.28 Закону України «Про загальнообов,язкове державне страхування».

Відповідно до п.4 Постанови КМУ від 30.05.1997 року №523 «Про затвердження нового Порядку обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва та захворювання, і пенсій у зв,язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи» з наступними доповненнями й змінами у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлений зв,язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по 1-й групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком.

Вважає відмову відповідача в проведені перерахунку пенсії незаконною, такою, що порушує її права, як громадянина і пенсіонера. Просить визнати дії ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в м. Первомайську Луганської області неправомірними. Зобов,язати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в м. Первомайську Луганської області зробити перерахунок призначеної пенсії померлому її чоловіку, ОСОБА_3, встановивши її в розмірі 10 мінімальних розмірів пенсії за віком в сумі 3590,00 грн., у зв,язку з чим призначити їй щомісячну пенсію в розмірі 50% від його пенсії у сумі 1795 грн., та 50% щомісячної компенсації вразі втрати годувальника в сумі 179,50грн., а всього 1974,50 грн., та зобов,язати відповідача робити перерахунок його пенсії у разі підвищення мінімальної пенсії за віком постійно.

В суді позивачка ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

В суді представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала, посилаючись на те, що в управлінні ПФУ м. Первомайську знаходиться на обліку ОСОБА_1, як одержувач пенсії по втраті годувальника. Померлий годувальник був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, першої категорії, інвалідом 1-ї групи. З позовними вимогами ОСОБА_1 не погоджуються з наступних підстав.

Згідно ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ пенсії особам, що відносяться до першої категорії , встановлюються у вигляді державної пенсії. Оскільки ОСОБА_1 на момент смерті чоловіка була непрацездатною і була інвалідом 3-ї групи загального захворювання, то їй призначена пенсія по втраті годувальника згідно норм Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , а саме п.1 ст.54 Закону, 5-ю частиною якого визначено, що порядок призначення таких пенсій визначається КМУ. Визначення розміру пенсії по втраті годувальника непрацездатним членам сім,ї, що знаходилися на утриманні померлого, згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 30.12.1997 року №02-423, проводиться із заробітку за роботу в зоні відчуження з визначенням частки кожного непрацездатного члена сім,ї з урахуванням померлого. Таким чином, частка ОСОБА_1 складає 50%. Для визначення розміру пенсії був взятий заробіток за роботу в зоні відчуження померлого за період 01.05.1988 року по 31.05.1988 року.

Згідно ст.52 Закону №796-ХІІ ОСОБА_1 призначена щомісячна компенсація по втраті годувальника в наслідку Чорнобильської катастрофи в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Ухвалою КМУ від 19.03.1996р. №342 був визначений мінімальний розмір пенсії за віком 15,00 грн., який застосовується для нарахування щомісячної компенсації визнаний ст.52 Закону. Розмір компенсаційних виплат не збільшувався.

Посилання позивачки на те, що розмір пенсії для інваліда 1-ї групи передбачений ч.4 ст.54 «Чорнобильського» Закону не може бути 10 мінімальних пенсій за віком з розрахунку 359 грн., згідно ст.65 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» не заслуговує уваги з наступних підстав.

До 1-го вересня 1999 року при призначенні пенсії згідно ч.4 ст.54 «Чорнобильського» Закону застосовувався розмір мінімальної пенсії за віком. Але з 01.09.1999р. Закону України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 15.07.1999 року №797- ХІУ був встановлений мінімальний розмір пенсії за віком 24,90грн., який розповсюджувався вже не тільки на трудові пенсії, призначені за Законом України «Про пенсійне забезпечення». Впродовж ряду років, згідно Постанови КМУ «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» збільшувався мінімальний розмір пенсії за віком тільки трудової пенсії. Тобто до 01 серпня 2001 року при призначенні пенсії згідно ч.4 ст.54 «Чорнобильського» Закону застосовувався розмір мінімальної пенсії за віком 16,61 грн., який був збільшений до 18.10 грн., на підставі Постанови КМУ №8614 від 25.07.2001 року, тому подальше збільшення мінімального розміру пенсії за віком до даного Закону не застосовувався.

На виконання вимог, вказаних в ст..54 Закону №796/ХІІ КМУ прийняв Постанову №14 від 03.01.2002 року. Згідно цієї постанови, з розміру 19,91 грн. провадився розрахунок пенсій, призначених згідно ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які були збільшені з 01 вересня 2004 року на 12% згідно Постанови КМУ №894 від 13.07.2004 року, а також з розміру 19,91 грн. проводиться розрахунок додаткових пенсій, призначенні пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення».

З 01.01.2006 року вступила в силу Постанова КМУ від 27.12.2005 року якою передбачено збільшення розміру пенсій, призначених відповідно до ст..54 Закону №796-ХІІ. Оскільки померлий годувальник брав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1988 році,то пенсія у зв,язку з втратою годувальника унаслідок Чорнобильської катастрофи збільшилась в 2,5 рази.

Ст.65 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» затверджений не мінімальний розмір пенсії, а прожитковий мінімум для різних категорій населення, зокрема для працездатних осіб з 01 квітня- 359грн., який встановлюється щорічно.

Виходячи з того, було внесено зміну в Закон України «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування» №1058-ХІУ від 09.07.2003 року, зокрема в ст..28, якою визначено мінімальний розмір пенсії за віком, у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, але для цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених відповідно до цього закону, що і закріплене пунктом 3 ст.28.

Згідно вищезгаданого закону в солідарній системі призначаються пенсії за віком,по інвалідності унаслідок загального захворювання, у зв,язку з втратою годувальника. Тобто згідно цього Закону, такого виду пенсії як пенсія по втраті годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи- немає.

Виходячи з норм чинного законодавства УПФУ в м. Первомайську призначив пенсію ОСОБА_1 по втраті годувальника в наслідок Чорнобильської катастрофи, яка на 01.07.2006 року складається з основного розміру пенсії- 537,60 грн. і щомісячної компенсації- 7,50грн.

Нарахування і виплата додаткових пенсій ЗУ «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування» не передбачена взагалі, тому відмовляючи в перерахунку пенсії позивачеві УПФ послався на п.6 «Прикінцевих положень» вказаного закону, в якому йдеться про надбавки. Рішенням Конституційного суду від 11.10.2005р. не цей пункт визнавався неконституційним. Неконституційним визнавався абзац 3 п.13 «Перехідних положень» Закону №1058 «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування», в якому йдеться про розмір заробітної плати, з якої розраховується первинний розмір пенсії, а не про мінімальний розмір пенсії на який претендує позивачка, тому посилання на даний факт не має відношення до виниклої суперечки.

Згідно Постанови КМУ №1293, мінімальний розмір пенсії, передбачений ч.4 ст.54 Закону України» Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок «Чорнобильської катастрофи» не може бути нижчим для інваліда 1-ї групи-540грн., тоді як основний розмір пенсії позивачки- 50% від заробітку складає- 537,60грн.

ОСОБА_2 ПФУ в м. Первомайську не заперечує про те, що розмір мінімальної пенсії за віком повинен дорівнювати прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, до того ж це закріплено ст.28 Закону України №1058-ІУ, в якій мова йдеться про трудову пенсію. Частиною 3 ст.46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом. Загальний розмір пенсії ОСОБА_1 в липні 2006 року складав 545,10 грн., що значно вище прожиткового мінімуму (359грн.), тому вважають, що УПФУ в м. Первомайську не порушило її конституційних прав, як отримувача пенсії в наслідок втрати годувальника.

Просить суд відмовити у задоволенні вимог заявлених позивачем.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

В суді встановлено.

Померлий ОСОБА_3 був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС , належить до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А №416642 (а.с.14-15).

В суді прийнято без заперечень, що позивач мав право на пенсію як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії інвалід 1-ї групи захворювання, якого пов,язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

05.07.2006 року ОСОБА_1 звернувся до УПФ України з вимогами про перерахунок його пенсії на підставі ст.50,52, ст.54 спеціального закону, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 1-ї категорії, інваліду 1-ї групи, в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.

ОСОБА_5 начальника УПФ від 07.07.2006 року № Ф-57 позивачці було відмовлено у призначенні зазначеної пенсії з огляду на відсутність підстав такого призначення та правомірність здійснення управлінням розрахунку.

Предметом спору є визначення мінімального розміру цієї пенсії, як основи для розрахунку основної та додаткової пенсії.

Згідно до ст.16 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування , мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено: «Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у зв,язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Обчислення і призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у зв,язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітками за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування».

В усіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв,язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

По 1 групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком

По ІІ групі інвалідності-8 мінімальних пенсій за віком

По ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Дітям інвалідам 3 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у зв,язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, норма Закону містить посилання на те, що при призначенні пенсії «чорнобильцям» Закон України «Про загальнообов,язкорве державне пенсійне страхування» застосовується. В Законі чітко зазначено, що і пенсії, які признаються за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків , і пенсії призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування» не можуть бути нижчими, по 1-й групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком.

Крім того, при визначенні термінів, застосованих в наведеній статті, треба користуватися діючим законодавством , наразі пенсії за віком призначаються і виплачуються тільки у відповідності з Законом України «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року . Тому, щоб виконати законоположення про те, що розмір пенсії для інвалідів , щодо яких встановлено зв,язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими : по І групі інвалідності- 10 мінімальних пенсій за віком, по ІІ групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком, по ІІІ групі інвалідності- 6 мінімальних пенсій за віком, треба звернутись до Закону «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування», щоб визначити, якою ж є мінімальна пенсія за віком.

Представник відповідача посилається на нормативні акти про підвищенням мінімальних пенсій в 1996 р. (16,61грн. на місяць), 1999 році і т.д., які мали місце до набуття чинності Закону України «Про загальнообовзкове державне пенсійне страхування» від 09.07.03р. Вказані нормативні акти хоча і не скасовані, але не застосовуються бо втратили будь яке значення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2005 року «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мінімальний розмір пенсії для інвалідів з числа учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї групи не може бути нижчим за 540 грн., тому в Постанові КМУ норма ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» про те, що така пенсія не може бути нижче 10 мінімальних пенсій за віком не застосована. Також залишається діючою Постанова КМУ від 03 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій за інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» де зазначено, що виходячи з розміру 19грн.91коп. провадиться розрахунок пенсій, призначених відповідно до частини 4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Визначивши основні принципові засади пенсійного забезпечення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст..54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» віднесла до компетенції КМУ порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсій у зв,язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Але в відповідних постановах КМУ основний зміст статті нівельований.

Таким чином наявна суперечливість законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства , що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно- правового акту, Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов,язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд вважає за необхідне, при вирішенні даного спору, застосувати ст.54 ч.3 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як нормативний акт, який має вищу юридичну силу, без огляду на Постанови КМУ, на які посилається представник відповідача як на підставу заперечень проти позову.

Суд прийшов до висновку, що вказані постанови Кабінету Міністрів України не застосовуються до правовідносин, що склались між позивачем і відповідачем ще й тому, що дійсно порушується конституційний принцип рівності громадян перед Законом (для більшості громадян мінімальна пенсія за віком становить прожитковий мінімум , для позивача- 19,92 грн.)

Позов підлягає задоволенню виходячи з наступного розрахунку.

Ст.65 Закону України «Про державний бюджет України за 2006 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб- які втратили працездатність у розмірі: з 01.01.2006р.-350 грн., з 01.04.2006р.- 359грн., з 01.10.2006р.- 366 грн., з 01.04.2007р.-410 грн. на одну особу.

Ст.28 Закону України « Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків- 25, у жінок-20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Позивач звернувся до ОСОБА_2 ПФУ в м. Первомайську з заявою про перерахунок пенсії 05.07.2006 року і питання про стягнення пенсії за минулий час не ставить. Дата звернення відповідачем не заперечується.

Розмір мінімальної пенсії за віком на день звернення до відповідача з заявою про перерахунок пенсії становив 359,00 грн. Основний розмір пенсії буде становити:

359,00 грн. х 10 + 3590,00 грн.

Крім того, у відповідно до ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, повинна призначатися, як жінці яка втратила чоловіка годувальника щомісячно в розмірі 50% від його пенсії у сумі 1795 грн. та 50 % щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в сумі 179,50 грн.

Загальний розмір пенсії- 1974 грн. 50 коп.

Оскільки прожитковий мінімум, як зазначено вище, збільшувався, тобто збільшувалась і буде збільшуватись і мінімальна пенсія за віком, підлягають задоволенню і вимоги про наступний перерахунок пенсії позивачеві.

Строк звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права не пропущений.

На підставі викладеного і керуючись ст..ст.21,24,26 Конституції України, ст. 40,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», ст.8,9,159,163 КАС України

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Первомайську щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов,язати ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Первомайську зробити перерахунок призначеної пенсії померлому ОСОБА_1 Фідеру Васильовичу, встановивши її з 05.07.2006 року у розмірі 3590 грн. ( десять мінімальних пенсій за віком).

ОСОБА_1 , як жінці, яка втратила чоловіка годувальника, призначити щомісячну пенсію в розмірі 50% від його пенсії у сумі 1795 грн. та 50% щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в сумі 179,50 грн., а всього 1974,50 грн.

Зобов,язати ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Первомайську робити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 Миколавні у разі підвищення мінімальної пенсії за віком постійно.

Рішення в повному обсязі буде виготовлено 31.10.2007р.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання заяви на апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення в Донецькому апеляційному адміністративному суді через Первомайський міський суд.

Суддя підпис ОСОБА_6

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О ВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2008 року м.Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого- судді Бутенка В.І.,

Суддів: Лиски Т.О.

ОСОБА_7,

ОСОБА_8,

ОСОБА_9,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області на постанову Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2007 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2008 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до Первомайського міського суду Луганської області з позовом до УПФ України в м. Первомайську про визнання дій незаконними та зобов'язання провести перерахунок пенсії.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є дружиною померлого ОСОБА_10 , учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом І групи. Крім того, статтею 14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Після його смерті їй, як дружині, була призначена пенсія в розмірі 50% від його пенсії за втрату годувальника, оскільки на момент смерті чоловіка вона вважалась непрацездатною, була інвалідом 3-ї групи загального захворювання.

Позивач стверджувала, що ст. 54 Закону № 796-ХІІ встановлено, що розмір пенсії її чоловіка не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком. Відповідач усупереч зазначеним нормам не провів відповідне нарахування цієї пенсії. Тому вона звернулася до відповідача щодо проведення відповідного визначення та перерахунку зазначеної пенсії, однак отримала відмову.

Просила визнати протиправною вказану відмову УПФ України в м. Первомайську, зобов'язати відповідача нарахувати пенсію її померлому чоловіку, виходячи із встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком в сумі 3590 грн., у зв'язку з чим призначити їй щомісячну пенсію в розмірі 50 % від його пенсії в сумі 1795 грн. та 50 % щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в сумі 179,50 грн., всього 1974,50 грн. та зобов'язати відповідача постійно робити перерахунок пенсії у разі підвищення мінімальної пенсії за віком.

Постановою Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2008 року, позовні вимоги задоволено повністю.

У касаційній скарзі УПФ України в м. Первомайську ставить питання про скасування судових рішень в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки останні ухвалені відповідно до норм матеріального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач повинен здійснити нарахування та виплату пенсій позивачу виходячи з розмірів, встановлених Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Висновки судів відповідають обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що померлий ОСОБА_3 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом І групи. Положеннями статті 14 Закону № 796-ХІІ його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів І групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин правильними та такими, що відповідають Закону № 796-ХІІ, є висновки судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_3 мав право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 10 мінімальних пенсій за віком.

У відповідності з ст. 52 вищевказаного Закону позивачу, як дружині, яка втратила чоловіка годувальника повинна призначатися пенсія в розмірі 50 % від його пенсії та 50% щомісячної компенсації в разі втрати годувальника.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій застосуванню підлягає частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ, а не Постанова КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Частиною п'ятою статті 54 Закону № 796-ХІІ передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Однак, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі ст. 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене правильними є висновки судів попередніх інстанцій щодо невзяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому правильними також є висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності відмови відповідачем у перерахунку пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Позивач звернувся до УПФ України в м. Первомайську Луганської області з заявою про перерахунок пенсії 05.07.2006р. Розмір мінімальної пенсії за віком на день звернення до відповідача з заявою про перерахунок пенсії становив 359,00 грн. Тобто основний розмір пенсії становить - 3590,00 грн. (359,00x10).

Крім того, позивачу, як дружині, що втратила чоловіка годувальника, який був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, пенсія повинна призначатися щомісячно в розмірі 50% від пенсії чоловіка у сумі 1795 грн. та 50% щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в сумі 179,50 грн. Загальний розмір пенсії повинен становити -1974,50 грн.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій правильно зобов'язали відповідача здійснити перерахунок пенсій позивачеві з врахуванням наведених вище розмірів.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині подальшого проведення перерахунку пенсії позивачу у разі підвищення мінімальної пенсії за віком, оскільки відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому.

Відповідно до статті 225 КАС України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись ст.ст. 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2007 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2008 року змінити.

Відмовити в задоволенні позову в частині зобов'язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області постійно робити перерахунок пенсії ОСОБА_1 в разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: В. І. Бутенко

ОСОБА_5

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

Повний текст ухвали складено 08.06.2018 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом п,ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Суддя: В.В. Москаленко