Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 556/1896/16-ц

провадження № 61-12572св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 грудня 2016 року у складі судді Поровського В. А. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року у складі суддів: Хилевич С. В., Боймиструк С. В., Шеремет А. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що з 23 листопада 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що після розірвання шлюбу дочка перебуває на її утриманні, відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має постійний заробіток.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 жовтня 2016 року і до настання повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно із частиною другою статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідач у письмовій заяві погодився сплачувати аліменти в такому розмірі, має на утриманні дитину від іншого шлюбу та непрацездатних батьків, тому саме в такому розмірі аліменти підлягають стягненню із відповідача на утримання дитини.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що, виходячи з рівності обов'язків батька і матері щодо утримання дитини, перебування на утриманні платника аліментів ще однієї малолітньої дитини, місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що суди не вказали способу виконання батьком обов'язку утримувати дитину (у частці від доходу чи в твердій грошовій сумі), а стягнуті судами 30 % прожиткового мінімуму - це лише величина аліментів, нижче якої не можуть бути стягнуті аліменти, визначені у частці від доходу відповідача. Фактично, суди не вирішили спір про стягнення аліментів урозмірі 1/3 всіх видів доходу відповідача.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2005 року по 01 серпня 2011 року.

У період шлюбу сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3, яка проживає з позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 після розірвання відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 серпня 2011 року шлюбу 22 вересня 2015 року уклав новий шлюб. Від цього шлюбу має дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 працює водієм в Комунальному закладі «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради Володимирецької підстанції Сарненськї станції.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу відповідач з 22 вересня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, від якого у них народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України(у редакції, чинній на час розгляду справи) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України(в редакції, чинній на час розгляду справи) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

У силу положень статті 183 СК України(в редакції, чинній на час розгляду справи) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Сімейний кодекс Українипередбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Частка від доходу платника аліментів визначається у дробовому або відсотковому співвідношенні до доходу.

Таким чином, визначення судом першої інстанції аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов'язку утримувати дитину.

Перевіряючи правильність вирішення справи судом першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, розмір аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до положень частини третьої статті 181 СК України фактично не визначений, а стягнення аліментів у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Суд апеляційної інстанції, на вказане уваги не звернув, належним чином не перевірив доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За викладених обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик