Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа №653/3663/16-ц

провадження №61-20091св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2016 року у складі судді Венглєвської Н. Б. та рішення апеляційного суду Херсонської області від 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. І., Бугрика В. В., Семиженка Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 52 992 грн з урахуванням індексу інфляції в розмірі 39 903 грн та три проценти річних від простроченої суми - 1 590 грн, всього: 94 485 грн, а також звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, загальною площею 23,1 кв. м, та земельної ділянки, які належать

ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного нерухомого майна.

Позов мотивовано тим, що 03 листопада 2012 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 52 992 грн за договором позики. За умовами договору позики, відповідач зобов'язався повернути позивачу грошові кошти до 03 листопада 2013 року. Разом з тим, станом на листопад 2016 року своє зобов'язання відповідач не виконав, кошти не повернув. В забезпечення зобов'язань за вказаним договором позики, сторони

08 листопада 2012 року уклали договір іпотеки, за яким відповідач передав позивачу в іпотеку житловий будинок, що належить йому на праві власності.

Оскільки відповідач свого обов'язку, визначеного умовами договору, щодо повернення грошових коштів не виконав, позивач, з урахуванням вимог статті 625 ЦК України звернувся до суду про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, та також звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали від 20 лютого 2017 року про виправлення арифметичної помилки, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 111 239,87 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 23,1 кв. м, житловою площею 23,1 кв. м та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, належать на підставі свідоцтва про право власності та державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, та понесені судові витрати в сумі 1378 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позову щодо стягнення індексу інфляції за вказаним договором позики ґрунтуються на законі, та вимоги про стягнення 3 % річних відповідають нормам

статті 625 ЦК України.

Згідно розрахунку, здійсненого судом відповідно до статті 625 ЦК України, на підставі індексів інфляції сума 3% річних становить 4 896 грн, а втрати від інфляції за період з 09 листопада 2013 року настання зобов'язання за безоплатним договором позики по день винесення рішення становить

53 351,87 грн.

Загальна сума грошових коштів, що підлягає відшкодування на користь позивача з урахуванням заявлених вимог про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних збитків становить 111 239,87 грн.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що при укладені іпотечного договору 08 листопада 2012 року не було допущено порушень вимог чинного законодавства, тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №410 від 31 березня 2004 рокувнесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснено приватним нотаріусом належним чином, обтяження нерухомого майна зареєстроване, при укладені договору іпотеки сторони погодили вартість майна, яка виступає об'єктом даного договору у розмірі

100 000 грн.

Оскільки вартість боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 на день винесення рішення становить 111 239,87 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2016 року частково змінено.

Зменшено визначену судом до стягнення суму боргу із 111 239,87 грн до 100 525,82 грн і вирішено вважати, що реалізація предмета іпотеки повинна відбуватися шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки в 100 000 грн, однак на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно із зведеною таблицею споживчих цін в Україні з 2000 року по 2016 рік рівень інфляції з листопада 2013 року по листопад 2016 року становить 180,7%. Зазначена цифра наведена відповідачем і не спростована позивачем. Таким чином сума боргу, яку зобов'язаний сплатити відповідач на користь позивача з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на день пред'явлення позову становить 95 756,54 грн, а загальний розмір грошових коштів, які підлягають стягненню становить 100 525,82 грн (95 756,54 грн + 4 769,28 грн). Отже, рішення суду першої інстанції підлягає частковій зміні із зменшенням визначеної судом до стягнення суми боргу із 111 239,87 грн до 100 525,82 грн.

Визначаючи спосіб реалізації предмета іпотеки, апеляційний суд, з урахуванням пункту 5.4.1 договору іпотеки, яким сторони визначили, що реалізація предмета іпотеки, на який звернено стягнення, проводиться шляхом його продажу з прилюдних торгів, якщо інше не буде встановлено цим договором, та інший спосіб реалізації предмета іпотеки сторони не вказують, апеляційний суд визначив, що реалізація предмета іпотеки в спірних правовідносинах повинна відбуватися шляхом проведення прилюдних торгів.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що на підставі частини першої статті 613 ЦК України мало місце прострочення кредитора, внаслідок якого,відповідно до частини третьої статті 613 ЦК України боржник звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання,яка передбачена частиною другою статті625 ЦК України.

Відповідно до пункту 2.1. договору позика надавалася строком

до 8 листопада 2013 року, а отже право вимоги повернення позики, у позивача виникло після перебігу річного терміну,тобто з 09 листопада

2013 року.

У зв'язку з тим, що позивач не надав доказів виконання вимог статті 613 ЦК України,відповідач вважає, що підстави для стягнення індексу інфляції, за увесь час прострочення виконання грошового зобов'язання та 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України за період з дати виникнення права на стягнення боргу до дати звернення з позовом до суду, були відсутні. Будь-яких доказів,що позивачем вживалися заходи щодо повернення боргу відповідачем суду надано не було.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що позивач, з метою збільшення суми боргу умисно ухилявся від вчинення дій, передбачених пунктом 5.3.3. договору іпотеки протягом трьох років,чим сприяв збільшенню збитків, а суди в порушення імперативних норм частини першої, третьої, четвертої статті 613 ЦК України, неправомірно застосували положення частини другої статті 625 ЦК України.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 08 листопада 2012 року сторони у письмовій формі уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав в позику від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 52 992 грн, що на день підписання договору становило еквівалент 6400 доларів США за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідач як позичальник зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк до 08 листопада 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаим договором 08 листопада 2012 року сторони уклали та нотаріально посвідчили договір іпотеки, предметом якого є належні відповідачу на праві власності житловий будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, у визначений договором строк кошти не повернув.

Сторони визнали вказані обставини та їх не спростовували.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Саттею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Встановивши факт невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним з позивачем договором позики, суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов укладеного сторонами договору іпотеки.

При розрахунку індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання та 3% річних від простроченої суми, які підлягають стягненню у спірних правовідносинах згідно із статтею 625 ЦК України, суди правильно виходили з того, що наведені нарахування необхідно здійснювати за період з 09 листопада 2013 року по день звернення позивача до суду, а не з 09 листопада 2012 року (дня - наступного за днем укладення договору позики), про що у позові заявляв ОСОБА_1

Змінюючи рішення суду першої інстанції шляхом зменшення визначеної судом до стягнення суми боргу з 111239,87 грн до 100 525,82 грн, апеляційний суд виправив допущені судом помилки при визначені розміру інфляційних втрат за весь час прострочення та розмірі трьох процентів річних від простроченої суми, та правильно виходив з того, що термін допущеного відповідачем прострочення виконання грошового зобов'язання у спірних правовідносинах становить три роки (з 09 листопада 2013 року по 08 листопада 2016 року - день звернення до суду). 3% відсотки річних від простроченої суми позики становить становить 4769,28 грн. Рівень інфляції з листопада 2013 року по листопад 2016 року становить 180,7%, у звязку із чим, борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення на день пред'явлення позову становить 95 756,54 грн.

Доводи касаційної скарги відповідача наведених висновків не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника із застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України та правильністю нарахування визначених цією статтею індексу інфляції та 3% річних, які обчислені апеляційним судом правильно.

Доводи касаційної скарги про прострочення кредитора у спірних правовідносинах є необґрунтованими, оскільки стаття 613 ЦК України до спірних правовідносин не підлягає застосуванню в силу відсутності у цій справі обставин, за яких кредитор вважається таким, що прострочив.

Звернення позивача до суду з позовом в межах трьохрічного строку після настання строку виконання відповідачем зобов'язання не є простроченням кредитора в розумінні положень статті 613 ЦК України.

У касаційній скарзі відповідач не спростовує висновки апеляційного суду щодо визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки та на неправильність цих висновків не посилається, у зв'язку із чим, колегія суддів не вдається до оцінки ухваленого судом апеляційної інстанції рішення у цій частині та в силу положень статті 400 ЦПК України перевірила правильність застосування судами норм матеріального права в межах доводів касаційної скарги, які фактично зводяться лише до оспорення правильності нарахувань за частиною другою статті 625 ЦК України.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції та суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині відповідають обставинам справи, встановленим відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються із нормами матеріального права, які судами застосовані правильно.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів на підставі статті 410 ЦПК України залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2016 року незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Херсонської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик