Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1292/18
Провадження №: 2/332/815/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Заводський районний суд м.Запоріжжя в складі:
Головуючого судді: Марченко Н.В.
при секретарі: Фурдак В. Й.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявилась, причин неявки суду не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву та будь яких клопотань до суду від відповідача не надходило. У звязку з чим суд відповідно до положень ст. 178 ч.8 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №140917 104955 від 17.09.2014 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 800,00грн. строком до 14.10.2014 року зі сплатою 2,5% за кожен день користування кредитом та зобов'язався при виникненні заборгованості сплатити неустойку у вигляді пені з розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором(п.6.2 договору).
27.09.2014 року відповідач відповідно до п.2.3. Договору сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 220,00 грн. та частково сплатив суму кредиту у розмірі 60,00 грн. 21.10.2014 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 430,00 грн.
Окрім того, 25.10.2014 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 88,00 грн. та пролонгував договір строком до 08.11.2014 року.
01.11.2014 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 129,50 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 170, 50 грн. та пролонгував договір строком до 15.11.2014 року.
29.12.2014 року сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 480,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 345,92 грн. та пролонгував договір строком до 26.01.2015 року., зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 569,50 грн.
Разом з тим, в порушення договірних умов Відповідач станом на 13.04.2018 р. не виконує свої зобов'язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 569,50 грн. (п'ятсот шістдесят дев'ять гривень 50 копійок), а також сплати процентів за користування кредитом.
Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди
Відповідно до положень ст.. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення 1046-1053 ЦК, якщо інше не встановлено ЦК і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.
Що стосується стягнення з відповідача комісії банку у розмірі 17,62 грн. суд виходить з наступного.
Згідно квитанції № 1330241 від 20.04.2018 року ТОВ «Служба термінового кредитування» сплатило суму судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1762,00грн., сума комісії банку складає 17,62 грн.(а.с.1).
Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.
Заявлена до стягнення сума плати за послуги банку17,62 грн. не є ані судовими витратами, оскільки не пов?язані із розглядом справи, ані збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором.Отже, позовні вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в частині стягнення на їх користь 17,62грн., які були сплачені банку в якості комісії при проведені платежу зі сплати судового збору, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню в цій частині.
Таким чином, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 141, 223, 263-265, 280-284, 288 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Н.В.Марченко