Справа № 361/5856/17 Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3633/18 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 43 13.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Журби С.О., Яворського М.А., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання,

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із названим позовом, де просила, усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації ОСОБА_4 за вказаною адресою.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідачі не мають права власності на вказану квартиру або її частку, своїм проживанням створюють їй перешкоди, ускладнюють користування квартирою, зокрема, заважають користуватись кухнею та ванною кімнатою, навмисно займають її довгий час, особливо вранці, коли вона спішить на роботу, займають плиту, конфліктують з нею і старою матір'ю та вітчимом, які також проживають у цій квартирі, вживають нецензурні слова, не дотримуються тиші, порушують їх спокій, привели у квартиру собаку, за якою не здійснюють догляду і яка порушує тишу, не дотримуються порядку, не доглядають за квартирою, не допомагають їй у догляді за матір'ю, ставляться до неї з неповагою.

Вважає, що проживання відповідачів у квартирі порушує її право власності, яке вона не може здійснювати у повній мірі, дана квартира їй необхідна для особистого проживання і членів її сім'ї, що відповідачі не є членами її сім'ї, вона не згодна з їхнім проживанням в квартирі і хоче розпоряджатись своєю квартирою на власний розсуд.

Зауважила, що ОСОБА_4 був прописаний у квартиру в 2010 році за її згодою, але без права постійного проживання, наявність його реєстрації за даною адресою порушує її право розпорядження квартирою, що вона на даний час хоче продати квартиру, але через наявність реєстрації відповідача і проживання в квартирі відповідачів, у цьому обмежена.

ОСОБА_2 вселилась у квартиру без її згоди, не зареєстрована у квартирі і не має права в ній проживати.

Також послалась на те, що кожен з відповідачів має на праві власності своє житло.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2018 позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1.

У позові до ОСОБА_4 про виселення з квартири АДРЕСА_1 та зняття його з реєстрації за даним місцем проживання відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що відповідач ОСОБА_4 є рідним братом позивача, який вселився у вказану квартиру, належну позивачці, з її згоди та згоди інших мешканців - членів сім'ї власника, йому для проживання була власником виділена окрема жила кімната.

Про наявність згоди власника на вселення відповідача у квартиру та на проживання в ній без обмеження строком свідчить наявність реєстрації відповідача за даною адресою - як його постійного місця проживання, що не могло відбутись без відома і згоди позивачки.

Посилання позивача на те, що вона такої згоди не давала, не відповідають встановленим дійсним обставинам.

Посилання позивачки, що вона дала лише згоду на реєстрацію без права проживання також не відповідають дійсності, оскільки встановлено, що відповідач вселився і достатньо тривалий час проживав у цій квартирі, чого сама позивач не заперечує і що слідує, зокрема, з наданих фотознімків.

Таким чином, відповідач вселився квартиру на законних підставах і набув право користування ( проживання ) вказаною квартирою.

Тому в цій частині його житлове право підлягає захисту.

При таких обставинах відповідач може бути виселений із квартири лише при наявності для того підстав, передбачених законом.

Розглядаючи позовні вимоги про виселення ОСОБА_2, суд виходить з того, що відсутні будь-які докази, які б однозначно і безспірно вказували на те, що вона вселилась у квартиру позивача за її згодою, і, тим більше, що та надавала згоду на постійне проживання відповідача у цій квартирі.

ОСОБА_2 не зареєстрована за даною адресою на постійне чи тимчасове місце проживання, що також підтверджує ствердження позивача про відсутність згоди на постійне проживання цього відповідача у спірній квартирі.

Вона має інше зареєстроване місце постійного проживання у АДРЕСА_2

Проживання сторонньої особи, яка не є членом сім'ї власника, без згоди власника на таке проживання - дійсно є порушенням права власності і таким порушенням, яке має бути усунутим у вказаний позивачкою спосіб - шляхом виселення цієї особи з жилого приміщення без надання іншого.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права та процесуального права при його ухваленні.

Разом з цим, ОСОБА_2 просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2018 року скасувати в частині її виселення із спірної квартири та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

ОСОБА_3, в свою чергу, просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_4 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у цій частині.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, згідно договору купівлі-продажу від 27 квітня 2010 року позивачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 ( а.с. 6-7, 8-9, 10 ).

За адресою спірної квартири зареєстрована та проживає ОСОБА_3, а також проживають, але не зареєстровані - ОСОБА_5 з 14 липня 2010 року та ОСОБА_6 - з 14 липня 2010 року ( а.с. 13 ).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 20 серпня 2010 року, а проживає у спірній квартирі ( а.с. 19, 22 ).

ОСОБА_2 належить на праві власності 1/4 частка будинку АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 2006 року ( а.с. 11 ).

При цьому, ОСОБА_4 зареєстрований в спірній квартирі з 14 липня 2010 року ( а.с. 20 ).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири по АДРЕСА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 березня 2014 року ( а.с. 11 ).

Згідно висновку по результатам перевірки у Броварському ВП ГУНП від 11 жовтня 2016 року, до поліції зверталась позивач з приводу конфлікту між нею і братом та його дружиною, станом на час виїзду поліції конфлікт було вичерпано, позивач звернулась з метою фіксації даної події, встановлено, що громадський порядок порушений не був ( а.с. 65 ).

Сторони визнають те, що на наданих суду фотознімках, зображено, зокрема, позивача і відповідача ОСОБА_4 під час застіль, на відпочинку на природі, в місті, в тому числі разом, в одній компанії.

Також, сторони погодилися, що дані фотознімки датовані 2014-2015 роками. Відтак, місцевий суд вірно прийшов до переконання, що у вказаний період між ними існували родинні дружні стосунки ( а.с. 32-42 ).

Також, суд першої інстанції, вірно зазначив, що ОСОБА_4 вселився в спірну квартиру на законних підставах і набув право користування ( проживання ) вказаною квартирою, що, на переконання апеляційного суду, повністю відповідає вимогам положень ст.ст. 116, 156 ЖК Української РСР, ст. 405 ЦК України.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушеє правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в спірній квартирі.

З врахуванням наведеного, відсутні будь-які правові підстави для його виселення та зняття з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири.

Крім цього, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 є членом сім'я власника цієї квартири та наявності його ( власника ) згоди на її вселення, відтак, з точки зору другої інстанції, місцевий суд, обґрунтовано зазначив, що вона проживає в спірній квартирі без належних на то правових підстав.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 116, 156, 157 ЖК Української РСР, ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

А тому, доводи апелянтів про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, зокрема, про те, що місцевий суд проявив упередженість та необ'єктивність, її вселення відбулося за згодою власника спірної квартири, позивач приймала від неї та її чоловіка оплату за комунальні послуги у розмірі 2/5 частин від всієї вартості цих послуг, апелянт перевезла власні речі до спірної квартири, порядку вона не порушує та не псує жиле приміщення, суддя місцевого суду до виходу в нарадчу кімнату висловила свою позицію по спірному питанню, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 383 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 9, 116, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 76, 77 ЦПК України, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції та спростовуються встановленими обставинами по справі.

Також, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 доводи, зокрема, про те, що ОСОБА_4 в спірній квартирі був зареєстрований з 2010 року, але в зазначеній квартирі не проживав, він звернувся до позивача з проханням тимчасового проживання в спірній квартирі, відсутня домовленість на постійне проживання та письмова згода на це, наявність у відповідачів іншого житла, надані фотознімки не свідчать про довготривале проживання ОСОБА_4 та те, що він не є членом сім'ї позивача, спільне володіння і користування квартирою є неможливим, реєстрація місця проживання не є похідним від наявного у особи права на користування жилим приміщенням, порушення норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 16, 317, 321, 383, 386, 391, 401, 402, 405, 818 ЦК України, ст.ст. 64, 65, 71, 72, 99, 109, 110, 116, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01 січня 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п.п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», з точки зору другої інстанції, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції та не є підставою, у даному випадку, для задоволення апеляційних вимог.

А тому, викладені у апеляційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3 доводи, суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

М.А. Яворський