АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4039/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року (головуючий суддя Штих Т.В.) по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

06 жовтня 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що ПАТ «НЕОС БАНК» відступив Фактору (TOB «Кредитні ініціативи») свої Права Вимоги Заборгованості по кредитним договорам, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору Прав Вимоги Заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржниками щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 15/20-1365/2012 від 08.08.2012 позичальником згідно якого є ОСОБА_4. 08.08.2012 року ПАТ «БАНК КІПРУ та ОСОБА_4 уклали Кредитний договір № 15/20-1365/2012. Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач зобов'язується надати Боржнику кредит у сумі 326880,00 грн. Кредит не було повернуто, тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 4-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 75,9 кв. м., житловою площею - 51,7 кв. м., що належить ОСОБА_3 на підставі права власності, на користь TOB «Кредитні ініціативи», в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 21.09.2017 року складається з заборгованості: за кредитом - 323436,49 грн., по відсотках - 332717,88 гривень, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з Відповідача витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Біллерис Ю.О. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому посилалась, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, не були враховані суттєві обставин та не надано їм належної правової оцінки, неправильно кваліфіковано правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, судом були порушені норми матеріального права, що унеможливлює по суті встановлення фактичних обставин справи відповідно до підстав та змісту позову, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунок заборгованості здійснюється автоматизовано через відповідну комп'ютерну програму бухгалтерської звітності. Даний розрахунок формується на підставі даних, які обліковуються на відповідних банківських рахунках. Реєстр формується автоматично програмним забезпечення, а не вручну співробітником Банку - тобто, без ручного, особистого втручання. Матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу, який би спростовував розрахунок позивача повністю або в окремій його частині.

Вказав, що посилання суду першої інстанції не необхідність першочергового звернення до боржника про стягнення суми заборгованості, є безпідставним та незаконним, адже право вибору певного способу захисту свого права залежить від позивача, дана позиція підтверджена як Узагальнена Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин, Постановою №5 Пленуму ВССС «Про практику застосування судами законодавці при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», так і чисельними висновки Верховного Суду, адже право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 4 і 5 ЦПК).

Звертає увагу суду, що посилання суду першої інстанції на звіт про оцінку майна, у відповідності до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року по справі 235/3619/15-ц Провадження N 14-11цс18 не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення. Відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності усіх учасників справи, які не з'явилися в судове засідання після неодноразових повідомлень суду апеляційної інстанції, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно до положень ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що він звертався до суду з позовом про стягнення кредитних зобов'язань, з наданих до суду документів суд не може достовірно розрахувати заборгованість, так як вказані розрахунки сукупної вартості споживчого кредиту не посвідчені у відповідний спосіб.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, неналежне посвідчення позивачем документів є передбаченим у п. 8 ч. 3 ст. 175, ст. 177 ЦПК України недоліком позовної заяви, який усувається судом першої інстанції відповідно до положень ст. 185 ЦПК України.

При відкритті провадження у справі ухвалою суду першої інстанції від 01 листопада 2017 року було встановлено, що подана позовна заява відповідає вимогам закону.

Таким чином, безпідставною є відмова суду у задоволенні позовних вимог на підставі того, що надані докази не були належним чином посвідчені.

Відповідно до змісту ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «НЕОС БАНК» відступив Фактору (TOB «Кредитні ініціативи») свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору Прав Вимоги Заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржниками щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 15/20-1365/2012 від 08.08.2012 позичальником згідно якого є ОСОБА_4.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Боржнику, кредит у сумі 326880,00 гривень.

У порушення умов Договору зобов'язання належним чином не виконувались, в результаті чого станом на 21.09.2017 року виникла прострочена заборгованість, а саме: за кредитом - 323436,49 гривен, за відсотками - 332717,88 гривень.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, року ПАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_3, уклали Іпотечний договір від 08.08.2012, відповідно до якого остання передала Банку в іпотеку наступне майно, а саме: 4-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею - 51,7 кв.м. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 544800,00 гривень.

Згідно п.1 4.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до умов Іпотечного договору, а саме п. 5.2 Іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання Боржником основного зобов'язання.

Підпунктом 5.1 Іпотечного договору, у разі порушення Боржником основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов'язання за Кредитним договором та/або зобов'язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель в праві розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору.

На виконання умов Іпотечного договору, Відповідачу та Боржнику було направлено Вимогу, а саме: «Вимогу про усунення порушень. Вимогу про добровільне виселення», але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд не звернув уваги, що відповідно до п. 2.3 Договору факторингу від 21 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «НЕОС БАНК» (Коієнт) та ТОВ «Кредитні Ініцйіативи» (Фактор), сторони домовились, що одночасно з відступленням Права Вимоги Заборгованості згідно з цим Договором, Клієнт передає Фактору права вимоги за Договорами Забезпечення, на підставі Договорів про передачу Права Вимоги за Договорами Забезпечення, що підлягають укладенню Сторонами в дату укладення цього Договору (а. с. 37).

Згідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

З огляду на те, що як до суду першої інстанції, так і при апеляційного розгляді справи, позивачем всупереч свого процесуального обов'язку, передбаченого у ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, не було надано доказів того, що між сторонами було укладено передбачені і договорі факторингу Договори про передачу Права Вимоги за Договорами Забезпечення, то за недоведеності такої події, що відповідно до вказаної норми ст. 1078 ЦК України є необхідною умовою для передання права грошової вимоги за договором іпотеки, - позивач не довів наявність у нього права для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення судом було порушено норми процесуального права, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції, та відмовляє у задоволенні позовних вимог з інших підстав, за недоведеністю права вимоги.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - відмовити з інших підстав, за недоведеністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14.09.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.О. Бровченко.

І.В. Бурлака.