Справа № 214/1140/18
2/214/1482/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі - Усік М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка є законним представником малолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про усунення перешкод у володіння та користуванні власністю шляхом виселення, звільнення квартири від речей, зняття з реєстрації та покладення зобовязання зняти з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка є законним представником малолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, в якому просить: усунути ОСОБА_2 перешкоди в володінні та користуванні, належної на праві особистої приватної власності, квартири АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, звільнення ними зазначеної квартири від речей, що їм належать на праві особистої приватної власності та зняття з реєстрації постійного місця проживання; зобовязати відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради зняти з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. Відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна від 22.09.2001 року їй, позивачці ОСОБА_2, на праві особистої приватної власності належить трикімнатна квартира, загальною площею 60,10 кв.м., житловою площею 36,50 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кузнецова, 4/24. Вищезазначений договір купівлі - продажу зареєстровано в Криворізькому БТІ за № 212П 03.10.2010р.

Відповідач ОСОБА_6 постійно в вищезазначеній квартирі не мешкає, відповідачі ОСОБА_7 та його малолітня дитина ОСОБА_5 (батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_4), які зареєстровані в зазначеній квартирі, фактично в ній не проживають, мешкають в квартирі за адресою: пр. Південний, 32/ 47 у м. Кривому Розі, яка належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_4.

Відповідачі в утриманні квартири участі не приймають, комунальні платежі не сплачують, чим завдають їй, позивачці, значної матеріальної шкоди та чинять перешкоди у користуванні власністю.

Вона, ОСОБА_2, має намір продати квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Кузнецова, 4/24 у м. Кривому Розі, але відповідачі чинять перешкоду у користуванні власністю.

Згідно до статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися свої майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України, ст. 48 Закону «Про власність»).

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).

Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тобто, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71. 72. 107.116. 156 ЖК України: ст. 405 ПК України).

Представник позивачки ОСОБА_8 у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги повністю, просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивачки.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка є законним представником малолітньої дитини ОСОБА_5, у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засіданні не зявився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації та виселення визнає.

Відповідач відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорти (а.с. 2, 3-6, 7-9), договір (а.с.9-10), технічний паспорт (а.с.10), довідка (а.с.11).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: паспорти (а.с. 2, 3-6, 7-9), договір (а.с.9-10), технічний паспорт (а.с.10), довідка (а.с.11), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_1 у власності позивачки, перебування відповідачів на реєстраційному обліку у спірній квартирі.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Квартира АДРЕСА_1 є власністю позивачки, що встановлено договором (а.с.9-10).

В квартирі АДРЕСА_1, крім позивачки, зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що вбачається з паспортів (а.с.2,3-6, 7-9), довідки (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_6, який доводиться позивачці чоловіком, у спірній квартирі постійно не мешкає, відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які відповідно доводяться позивачці сином та онукою, не мешкають у спірній квартирі та мешкають за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Південний, 32/47, що встановлено змістом позовної заяви, довідкою (а.с.11).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЖК України, ЦК України.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6, у спірній квартирі постійно не проживає, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у спірній квартирі також не проживають, а тому перешкод у здійсненні позивачкою права користування та розпорядження належною їй на праві власності квартирою № 24 будинку № 4 по вул. Кузнецова у м. Кривому Розі, не створюють. Тому підстав для задоволення позовних вимог позивачки стосовно виселення ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із спірної квартири, у суду не мається.

Суд приймає до уваги, що у судовому засіданні не встановлено, що у спірній квартирі знаходяться будь - які речі відповідачів, а тому позовні вимоги позивачки щодо звільнення ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спірної квартири від їх особистих речей, задоволенню не підлягають.

Приходячи до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо виселення ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із спірної квартири, суд вважає, що позовні вимоги щодо зняття останніх з реєстрації постійного місця проживання, а також покладення на відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради обовязку зняти з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка є законним представником малолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 13 вересня 2018 року.

Суддя В.М. Прасолов