Номер провадження: 22-ц/785/5024/18
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М.,

Цюри Т.В.

за участю секретаря: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Генеральна прокуратура України, ОСОБА_3 про визнання права власності на грошові кошти, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року, -

встановив:

В серпні 2016 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання в порядку спадкування за заповітом померлого 27.07.2014 року ОСОБА_9 права власності на вилучені 28.11.2011 року в банківській скриньці № НОМЕР_1 філії ПАТ АБ «Південний» грошові кошти в сумі 2437500,00 дол.США, які в теперішній час знаходяться на депозитному рахунку Генеральної прокуратури України згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 58 від 05.12.2012 року.

Посилаючись на те, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.09.2011 р. ОСОБА_9 відчужив квартиру під АДРЕСА_1 за 24000000,00 грн., що на дату укладення цього договору в еквіваленті по курсу НБУ дорівнювало 3000000,00 дол. США; оскільки на час укладання згаданого договору купівлі-продажу ОСОБА_9 обіймав посаду директора Державного центру зайнятості України та відносно нього було порушено кримінальну справу, тому гроші, які він отримав від продажу вищевказаної квартири, він поклав у банківську скриньку № НОМЕР_1 ПАТ АБ «Південний», яку оформив на ОСОБА_5, яка є донькою його дружини ОСОБА_3 від попереднього шлюбу; 28.11.2011 року в рамках порушеної кримінальної справи відносно ОСОБА_9 та інших, під час обшуку банківської скриньки № НОМЕР_1 в ПАТ АБ «Південний», були вилучені грошові кошти в сумі 2437500,00 дол. США; 27.07.2014 року помер ОСОБА_9 та згодом постановою Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2016 р. кримінальна справа № 1-кп-5/12 відносно ОСОБА_9 закрита; померлий ОСОБА_9 залишив нотаріально посвідчений заповіт від 28.05.2014 р. на користь своєї дочки - позивача ОСОБА_10, та вона звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської О.В. із заявою про прийняття спадщини, але в зв'язку з тим, що доказів про права померлого ОСОБА_9 на вилучені з банківської скриньки грошові кошти не було, оформити спадкові права на них позасудовим шляхом позивач не має можливості.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2017 року до участі у даній справі залучено Генеральну прокуратуру України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_10 було задоволено у повному обсязі, але це заочне рішення було скасоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2017 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2017 року до участі у даній справі залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року відмовлено ОСОБА_12 у задоволенні позову до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Генеральна прокуратура України, ОСОБА_3 про визнання права власності на грошові кошти у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Генеральною прокуратурою України подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та просять залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Також до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_5, яка зазначає, що суд першої інстанції правильно оцінив всі обставини справи та докази, які містяться у матеріалах справи, та просить відмовити у повному обсязі у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 районний суд виходив з того, що заповітом померлого ОСОБА_9 охоплюється усе спадкове майно, але у цьому заповіті ОСОБА_9 не зазначив, що йому належать грошові кошти в сумі 2437500,00 дол. США, які було вилучено з депозитного сейфу № НОМЕР_1 ПАТ АБ «Південний», сам ОСОБА_9 за життя не зробив відповідного розпорядження на випадок своєї смерті щодо вказаних коштів, а представник відповідача ОСОБА_5 категорично заперечував проти доводів позивача стосовно того, що померлий ОСОБА_9 поклав грошові кошти, які отримав від продажу квартири у банківську скриньку, яку оформив на ОСОБА_5 В свою чергу позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження цих своїх доводів.

З таким висновком районного суду повністю погоджується апеляційний суд, з огляду на наступні обставини.

Апеляційним судом встановлено, що Генеральною прокуратурою України здійснювалося досудове розслідування у кримінальній справі № 49-3337 за обвинуваченням колишнього директора Державного центру зайнятості України ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 368 КК України та підлеглих йому працівників, а саме ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України.

З метою забезпечення вироку в частині конфіскації майна та можливого в майбутньому цивільного позову, 25.11.2011 року у згаданій кримінальній справі накладено арешт на усе належне ОСОБА_9 майно.

Під час обшуку, проведеного Генеральною прокуратурою України 28.11.2011 року в рамках розслідування вищевказаної кримінальної справи, з депозитного сейфу № НОМЕР_1 у приміщенні депозитарію ПАТ АБ «Південний» за адресою : м. Київ, вул. Саксаганського, 74 вилучено грошові кошти в сумі 2437500,00 дол. США, які передано на відповідальне зберігання на депозитний рахунок Генеральної прокуратури України. При цьому, вказані грошові кошти вилучено як речові докази в рамках єдиного досудового розслідування стосовно ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16

23 листопада 2012 року відомості по цій кримінальній справі внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102.

10 грудня 2012 року обвинувальний акт з додатками у згаданому кримінальному проваджені надійшов до Печерського районного суду м. Києва, та справі присвоєно № 1-кп-5/12.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2014 року провадження у справі № 1-кп-5/12 відносно ОСОБА_9 було зупинено в зв'язку з його хворобою.

Вироком Печерського районного суду м. Києва у справі № 1-кп-5/12 від 02 квітня 2014 року ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 368-2 КК України, а за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, виправдано; ОСОБА_14 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368-2 КК України, а за обвинуваченням у вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, виправдано; ОСОБА_15 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368-2 КК України, а за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, виправдано; ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368-2 КК України, а за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368-2 КК України, виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року згаданий вирок Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року змінено, виключено посилання про звільнення засуджених від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, та на підставі ст. 72 КК України засудженим зараховано у строк відбуття покарання термін їх перебування під вартою, визнано їх такими, що відбули покарання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року обвинувачуваний ОСОБА_9 помер, в зв'язку з чим ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 в частині його обвинувачення за ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 368 КК України закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зазначеними вироком Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року та ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року питання належності та/або повернення грошових коштів, вилучених в ході обшуку в депозитному сейфі № НОМЕР_1 у ПАТ АБ «Південний, проведеного 28.11.2011 року в рамках досудового розслідування вищевказаної кримінальної справи, не вирішувалося.

Померлий ОСОБА_9 залишив заповіт на користь ОСОБА_17, посвідчений 28 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Таран Я.Є. за р. № 549.

Доводи апелянта про те, що грошові кошти в сумі 2 437 500 доларів США, які були вилучені Генеральною прокуратурою України в рамках досудового розслідування у кримінальній справі з депозитного сейфу № НОМЕР_1 у приміщенні ПАТ АБ «Південний», розташованого за адресою: м.Київ, вул. Саксаганського, 74, відкритого на ім'я ОСОБА_5, належали померлому ОСОБА_9, які він отримав після продажу своєї квартири по АДРЕСА_2 за 24 000 000 грн., що еквівалентно за курсом НБУ на день укладення договору 3 000 000 (трьом мільйонам) доларів США не підтверджуються матеріалами справи. Апелянт не надає жодних доказів належності вказаних коштів померлому ОСОБА_9

Посилання апелянта на постанову Печерського районного суду м.Києва від 31.01.2012 року, винесену за результатами розгляду подання слідчого про розкриття банківської таємниці, та якою встановлено, що кошти та монети, які знаходилися у депозитному сейфі № НОМЕР_1 у приміщенні ПАТ АБ «Південний», не належать ОСОБА_5, як на доказ належності вказаних коштів померлому ОСОБА_9 є не обґрунтованими, оскільки факт неналежності коштів ОСОБА_5 не робить їх належними саме померлому ОСОБА_9

Як вбачається із відзиву Генеральної прокуратури України на апеляційну скаргу, згадані кошти вилучено в якості речових доказів у рамках єдиного досудового розслідування кримінальної справи стосовно не тільки ОСОБА_9, а групи осіб: ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 Тому апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що вказані кошти належали саме ОСОБА_9, а не іншим особам, притягнутим до кримінальної відповідальності по названому кримінальному провадженню. Зазначений факт апелянтом не заперечується. Більше того, апелянт сама наголошує на тому, що доступ до сейфу ОСОБА_5 був у померлого ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_3

Також прокуратура зазначає, що в подальшому відомості по кримінальній справі внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 23.11.2012 року, обвинувальний акт з додатками 10.12.2012 року був направлений до Печерського районного суду м.Києва, а 02.04.2014 року Печерським районним судом винесено вирок, яким ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 368-2 КК України, а за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, виправдано; ОСОБА_14 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368-2 КК України, а за обвинуваченням у вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, виправдано; ОСОБА_15 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368-2 КК України, а за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, виправдано; ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368-2 КК України, а за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368-2 КК України, виправдано.

Вказаним вироком суду питання щодо скасування арешту та повернення грошових коштів, вилучених під час обшуку в депозитному сейфі ПАТ КБ «Південний» №76, не вирішувалося.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 закрите у зв'язку з його смертю, тобто з неріабелітуючих підстав.

На вказаний вирок прокурором подано апеляційну скаргу. Справа перебуває у провадженні Апеляційного суду м.Києва і на даний час не розглянута.

Оскільки вказані кошти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та на них накладено арешт в порядку, передбаченому КПК України, питання щодо їх належності повинен вирішувати суд в порядку кримінального судочинства.

За таких обставин суд цивільної юрисдикції позбавлений можливості розглядати грошові кошти, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, як об'єкт спадкового майна та вирішувати подальшу долю арештованого майна.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1223, 1236 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому; заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини;

Згідно із ст.ст. 1218, 1228 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Апеляційний суд погоджується із позицією районного суду щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_10, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тоді як позивачка не довела в суді свої позовні вимоги.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись: ст.. ст.. 368, 374, 375; 381-384; 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7. - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра