Провадження № 2/200/4062/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

З 28 вересня 2007 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду від 30.09.2009 року шлюб між сторонами розірвано. 04 грудня 2009 року позивач отримала виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача утриманнядоньки в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу. Сторони проживають окремо, дитина мешкає з позивачем. Весь час відповідач життям дитини не цікавився, не виявляв бажання з нею спілкуватись, не брав участь в її вихованні. Донька батька взагалі не пам'ятає. Відповідач сплачував аліменти невчасно та не в повному обсязі, в зв'язку з чим наявний борг. Відповідач неодноразово проявляв агресію відносно позивача, в зв'язку з чим вона зверталась до медичних та правоохоронних органів. З грудня 2013 року позивач та її донька мешкають разом з ОСОБА_4, якого дитина називає батьком. Позивач здійснює належний догляд та виховання дитини, донька, окрім шкільного закладу, відвідує театральну школу-студію «Обережно! Діти!», навчається малюванню у студії живопису «Веселка». Позивач жодних перешкод для спілкування батька з дитиною не створювала, нікуди не переїжджала. Театральна студія, де навчається дитина, має можливість проводити вистави за кордоном, але для виїзду потрібно отримувати дозволи батька, що неможливо, оскільки місце проживання батька невідомо.

З урахуванням зазначеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 01 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання, призначені на 18.04.2018, 23.05.2018 року, 05.07.2018 року, не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надходило, відзиву на позов не надав.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, просила розглядати справу в її відсутність.

В зв'язку з зазначеним, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.

Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 28 вересня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2

Шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 20 жовтня 2009 року серія НОМЕР_3 Після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_1.

Згідно виконавчого листа № 2-3106/2009 від 04 грудня 2009 року, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму на дитину, в особі матері ОСОБА_5

Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу 2-3106 від 09.03.2017 року, здійсненому державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Сірим Д.В., відповідач має борг по аліментах в сумі 68191,10 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що останній платіж по аліментах відповідач здійснив в січні 2013 року.

В зв'язку з заборгованістю відповідача по аліментах, позивачу була призначена тимчасова допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, що підтверджується листами Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 25.11.2014 року, від 22.02.2016 року.

Матеріалами справи також підтверджуються доводи позивача щодо здійснення відповідачем психологічного та фізичного насильства в сім'ї, а саме: постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2009 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, листами Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, висновками судового-медичного експерта від 04.03.2009 року, від 13.04.2009 року, від 17.08.2009 року, з яких вбачається, що відповідач бив позивача, та їй були завдані легкі тілесні ушкодження.

Також з повідомлень директора КЗО СЗШ № 46 ОСОБА_7 від 13.04.2018 року, завідувача КЗО «ДНЗ № 309» Дніпровської міської ради ОСОБА_8 від 16.04.2018 року, художнього керівника Палацу культури Машинобудівників ОСОБА_9, де ОСОБА_3 відвідує дитячу школу-студію, вбачається, що батько дитини жодного разу не відвідував батьківські збори, не приводив та не забирав дитину із названих навчальних та дитячих закладів, участі у житті дитини не приймав.

Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 10.04.2018 року, Шевченківська районна у м. Дніпрі рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не бажає виховувати та утримувати свою доньку ОСОБА_3. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально.

Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких ОСОБА_2 може бути позбавлений батьківських прав відноснойого дитини ОСОБА_3, і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до його доньки ОСОБА_3.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним сума судового збору.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску