АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 753/21717/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4049/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

7 червня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 24 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 100 000 доларів США, які зобов'язувалась повернути до 24 березня 2033 року зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитом.

У забезпечення виконання умов кредитного договору, 24 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем укладено договір іпотеки № 80708, відповідно до якого у іпотеку Банку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Зазначив, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_4 виникла заборгованість перед Банком та рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

8 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами.

Також зазначив, що право власності на вищезазначене нерухоме майно зареєстровано за позивачем у державному реєстрі речових прав.

Вказував на те, що після зняття з реєстрації відповідач продовжує проживати у спірній квартирі, чине позивачу перешкоди у фактичному доступі до квартири, зачиняє двері, ключі позивачу від квартири не надає, до квартири не пускає, перешкоджає перебуванню представників позивача у приміщенні квартири, чим порушує та обмежує право власності позивача на вказану квартиру.

У зв'язку із викладеним, просив суд визнати за Банком право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_4 з зазначеної квартири та стягнути витрати на сплату судового збору.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 4 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні Публічним акціонерним товариством &q?йс;Дельта Банк&quак; права власності квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_4 із зазначеної квартири.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2014 року, яке стало підставою даного позову, скасоване, Рішенням цього ж суду від 16 червня 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру за відповідачем.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 100 000 доларів США, які зобов'язувалась повернути до 24 березня 2033 року зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитом.

У забезпечення виконання умов кредитного договору, 24 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем укладено договір іпотеки № 80708, відповідно до якого у іпотеку Банку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_4 виникла заборгованість перед Банком та рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно виконавчих листів від 21 травня 2014 року, виданих на виконання вказаного вішення суду, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2014 року у справі №753/2217/14, набрало законної сили 20 травня 2014 року.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 3 липня 2014 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ПАТ «Дельта Банк».

Як вбачається з довідки ЖЕД №223 від 11 березня 2014 року відповідач не є зареєстрованою у вказаній квартирі.

14 жовтня 2014 року та 17 жовтня 2014 року позивачем направлено відповідачу вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення: квартири АДРЕСА_1, яке перейшло у власність позивача, як іпотекодержателя та знятись із реєстраційного обліку.

8 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами.

Відповідно до ч.1ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Частиною 2статті 40 цього Закону встановлено певний порядок дій іпотекодержателя, зокрема, визначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої ін. станції виходив з того, що відповідач проживає у належній банку квартирі без правової підстави та перешкоджає позивачу у повноцінному здійсненні його права власності.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2014 року, на яке посилається Банк як на підставу набуття права власності на спірну квартиру скасовано.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру за відповідачем.

Враховуючи, що на даний час власником спірної квартири є ОСОБА_4, у ПАТ «Дельта Банк» відсутні будь-які правові підстави для звернення до суду з вимогою про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення.

Проте, суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 365 грн. 40 коп.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 червня 2018 року.

Головуючий

Судді