Ухвала

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 757/39364/15-ц

провадження № 61-5917св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд»,

представник відповідача - Єфімова Тетяна Вікторівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Музичко С. Г.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі -

ПАТ «ХК «Київміськбуд») про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав.

Позовна заява мотивована тим, що 17 січня 2014 року вона та

ПАТ «ХК «Київміськбуд» уклали договір купівлі-продажу майнових прав

№ 4399/РН-К, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до умов вказаного договору вона сплатила 99 % вартості майнових прав у розмірі 556 275,17 грн, а відповідач зобов'язався вчинити дії, направлені на спорудження об'єкту будівництва із запланованим строком введення в експлуатацію - ІІ квартал 2014 року, тобто не пізніше 30 червня 2014 року. З урахуванням порушення відповідачем строку введення будинку в експлуатацію, позивач вважала, що підлягає стягненню з відповідача пеня за порушення цього строку в розмірі 0,01% від суми неналежного виконаного зобов'язання за період з 31 липня 2014 року по

22 грудня 2014 року. Також, вважала, що у зв'язку з порушенням умов договору щодо повідомлення про дату передачі будинку під заселення, підлягає стягненню з відповідача пеня за період з 23 грудня 2014 року по 13 січня

2016 року.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ПАТ «ХК «Київміськбуд» пеню у розмірі 31 262,66 грн за період з 31 липня 2014 року по 13 січня 2016 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для стягнення пені з відповідача на користь позивача.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ХК «Київміськбуд» на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 27 862,20 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ПАТ «ХК «Київміськбуд» взяті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав належним чином не виконало, а саме: будинок до 30 червня 2014 року до експлуатації не введено, унаслідок чого наявні підстави для стягнення з товариства пені.

01 грудня 2016 рокуПАТ «ХК «Київміськбуд»подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні належні та допустимі докази неналежного виконання ПАТ «ХК «Київміськбуд» своїх зобов'язань за договором. Зобов'язання товариства перед позивачем щодо передачі майнових прав на квартиру не виникло, оскільки момент виконання зобов'язання у товариства настає після сукупного настання подій, у тому числі введення будинку до експлуатації, отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта та повного розрахунку покупцем з компанією після обмірів бюро технічної інвентаризації, а тому оскільки відсутні докази сукупного настання вищевказаних подій - відсутні підстави для стягнення пені.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її із Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Об'єднаної палати Верховного Суду. Такий висновок Верховного Суду ґрунтується на наступному.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 17 січня 2014 року між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого ОСОБА_3 придбала у товариства майнові права на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі пункту 6.1 вказаного договору ПАТ «ХК «Київміськбуд» зобов'язалося у строк до ІІ кварталу 2014 року ввести до експлуатації зазначений вище житловий будинок.

Станом на 24 січня 2014 року позивачем сплачено 99 % вартості майнових прав у розмірі 556 275,17 грн за 53,28 кв. м загальної площі квартири, що підтверджено квитанціями від 21 січня 2014 року, від 23 січня 2014 року та

24 січня 2014 року та станом на 13 серпня 2015 року - 3 340,99 грн, як доплату за фактичну площу квартири - 53,81 кв. м, що підтверджується квитанцією

від 13 серпня 2015 року.

Крім того, судом установлено, що 23 грудня 2014 року відповідач отримав сертифікат серія ІV № 75 відповідності закінченого будівництвом об'єкта.

Пунктом 4.2 договору купівлі-продажу майнових прав від 17 січня 2014 року сторони передбачили, що у разі неналежного виконання своїх зобов'язань компанія сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 549, частиною другою статті 551 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 указаного договору відповідач прийняв на себе зобов'язання перед позивачем вчинити дії, направленні на спорудження об'єкта будівництва з запланованим строком введення в експлуатацію - ІІ квартал 2014 року.

Пунктом 6.2 договору купівлі-продажу майнових прав визначено, що

ПАТ «ХК «Київміськбуд» зобов'язується передати майнові права після отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію та проведення кінцевих розрахунків за фактично побудовану площу до технічних паспортів.

Пункт 1.4 зазначеного договору передбачає, що компанія зобов'язана передати позивачу майнові права на квартиру за актом приймання-передачі майнових прав після отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта.

Зазначені умови договору погоджені сторонами, не оскаржені.

Крім того, відповідно до пункту одинадцять Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення пені за період з 31 липня 2014 року по 22 грудня 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 6.1 договору купівлі-продажу майнових прав № 4399/РН-К регламентує характеристики житлового будинку та за своїм змістом не є зобов'язальним. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на спростування факту повідомлення його про введення будинку в експлуатацію у спосіб, визначений пунктом 6.2 договору, а саме шляхом телефонного зв'язку. Крім того, про факт введення будинку в експлуатацію було повідомлено на офіційному веб-порталі відповідача.

Скасовуючи рішення у справі та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд вважав, що існують правові підстави для стягнення пені за період з 31 липня 2014 року по 22 грудня 2014 року, оскільки позивачем було сплачено вартість майнових прав на квартиру та зобов'язання, які на себе взяв відповідач щодо введення вказаного будинку в експлуатацію у строк, передбачений пунктом 6.1 укладеного договору не виконано. Крім того, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами у справі було укладено письмовий договір або додаткову угоду щодо погодження або перенесення строків введення будинку в експлуатацію. Вважав, що відповідач не довів виконання обов'язку щодо повідомлення позивача протягом 30 днів з дати отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництва об'єкта про дату передачі будинку під заселення, що є підставою для нарахування пені відповідно до пункту 4.2 договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, на переконання колегії суддів Другої судової палати, є необґрунтованими.

За правилами частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Прикладом наявності протилежних за змістом правових висновків у судових рішеннях Верховного Суду є постанова від 21 лютого 2018 року у справі № 752/7721/15-ц, провадження № 61-4139св18 ухвалена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

У зазначеному судовому рішенні зроблено висновок про те, що момент виконання зобов'язання у товариства щодо передачі майнових прав позивачу, як покупцеві, настає лише після сукупного настання подій, у тому числі введення будинку до експлуатації, отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта та повного розрахунку покупцем з компанією після обмірів бюро технічної інвентаризації.

Зазначене свідчить про існування різного підходу до розуміння та тлумачення пунктів 1.4, 6.1, 6.2 договору купівлі-продажу майнових прав.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення цих правових питань з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах викликає необхідність формування єдиної правозастосовної практики, що підлягає вирішенню Об'єднаною Палатою Касаційного цивільного суду.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 757/39364/15-ц, провадження № 61-5917св18, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило