Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Короп 12 вересня 2018 року

Коропський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого- судді Балаби О.А.,

при секретарі Редько А.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 735/1061/18 за позовом ОСОБА_1 до Коропської селищної ради, Чернігівської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

09.08.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначила, що 24 лютого 2003 року вона придбала у ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 3000 грн. ОСОБА_2 була написана розписка про те, що вона продала позивачу належну їй квартиру. З того часу позивач постійно і відкрито користується даною квартирою вже більше 15 років.

У судове засідання позивач не зявилась, проте подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують. Відзив на позов не надіслали.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, зокрема у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 24 лютого 2003 року позивач придбала у ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується розпискою (а.с. 3).

Згідно довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківської області, ОСОБА_2 померла 12 лютого 2005 року.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 53269774 від 12.09.2018 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.

З довідки виданої Вишеньківським старостинським округом Коропської селищної ради Коропського району, Чернігівської області від 12.06.2017 року за № 39 вбачається, що ОСОБА_2, яка проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 вибула 03.03.2003 року. З цього часу кімнатою користується ОСОБА_1.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна відомості про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, відсутні.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Тобто, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, особами, що мають право на придбання права власності на майно за набувальною давністю, мають бути незаконними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі. Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного часу.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позивачка довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 15 років. Крім того, Коропська селищна рада визнала право позивача на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме, право на кв. 5 в буд. 17, по вул. Набережній в с. Черешеньки, Коропського району, Чернігівської області. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна не має, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст. ст.12, 13, 81, 200, 206, 247, 258, 259, 265, 354 ЦПК України суд-

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) право власності за набувальною давністю на квартиру загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Балаба О. А.