Номер провадження: 22-ц/785/106/18
Номер справи місцевого суду: 522/9398/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до судуапеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позивні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «ОСОБА_2 України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що з 20 серпня 2009 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4.

Від шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (спірне майно на законних підставах придбано сторонами в період шлюбу і на час розгляду справи даний факт сторонами не заперечувався).

26 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив суд визнати його особистою власністю майно автомобіль марки NISSAN, модель F15 JUKE, обємом 1.6 л., кузов SJNFANF15U6228943, який було придбано сторонами у зареєстрованому шлюбі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він придбав у ТОВ «Елефант» автомобіль марки NISSAN, модель F15 JUKE, обємом 1.6 л., кузов SJNFANF15U6228943, на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № НОМЕР_1 від 12.06.2012р., формально у шлюбі, але за кошти, які належали йому особисто.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог представнику ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався на відсутність доказів того, що саме з позичених позивачем у свого батька ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 34 000 (тридцяти чотирьох тисяч) доларів США було оплачено вартість спірного автомобіля.

Крім того позивачем не доведено, що відповідачка надавала у письмовій формі згоду на укладення договору позики та взагалі знала про його існування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу згідно ст. 68 СК України не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тому дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна.

Так з матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу 12.06.2012 року на підставі договору купівлі-продажу на імя ОСОБА_2 був придбаний у ТОВ «Елефант» автомобіль марки NISSAN, модель F15 JUKE, обємом 1.6 л., кузов SJNFANF15U6228943 (а.с.12-16).

Згідно тексту письмових розписок, що датовані 07.06.2012р. на суму 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, 13.09.2012р. на суму 9 000 (девять тисяч) доларів США, 17.02.2013р. на суму 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США та 19.04.2013р. на суму 3 000 (три тисячі) доларів США, позивач взяв вищевказані грошові кошти від свого батька - ОСОБА_7 на прибдання автомобіля марки NISSAN, модель F15 JUKE, обємом 1.6 л., кузов SJNFANF15U6228943.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що автомобіль марки NISSAN, модель F15 JUKE, обємом 1.6 л., кузов SJNFANF15U6228943, набутий позивачем у шлюбі за кошти, які належали позивачу особисто, оскільки були позичені у його батька, є необгрунтованими.

Так, суд, перевіривши зазначену позицію позивача, дійшов вірного висновку про те, що останній, з урахуванням знаходження необхідної суми коштів на придбання спірного автомобіля у нього на рахунку, не довів необхідності позики цих коштів у свого батька та не довів цільового використання позичених коштів саме на оплату вартості автомобіля.

Також, колегія суддів зазначає, що виходячи з положень ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Крім того, відповідно договору купівлі- продажу від 12.06.2012 року за №, спірний автомобіль був придбаний в кредит, який надавався позивачу банком саме для придбання автомобіля відповідно р. 4 цього договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль був придбаний позивачем при знаходженні його у формальному шлюбі є надуманими, оскільки матеріалами справи та рішенням суду про розірвання шлюбу від 15 липня 2014 року не встановлено припинення сімейних стосунків саме на час придбання автомобіля.

Отже, оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль NISSAN, модель F15 JUKE, обємом 1.6 л., кузов SJNFANF15U6228943, 2012 року випуску придбаний ним за особисті кошти та не є спільним майном подружжя, то суд першої інстанції, розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 01.06.2018року.