Номер провадження: 22-ц/785/775/18
Номер справи місцевого суду: 522/3693/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3 не зявились,

від відповідача ОСОБА_4 не зявились,

переглянувши цивільну справу №522/3693/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року у складі судді Нікітіної С.Й., -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, звернувшись 23 травня 2014 року до суду з вищеназваним позовом до ОСОБА_3, вказав, що 10 червня 2011 року в м. Одесі на перехресті вулиць Канатна та Італійський бульвар мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю керованого ОСОБА_4 автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, та керованого ОСОБА_3 автомобіля марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2. Пославшись на вину водія ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 після уточнення вимог просив стягнути на свою користь з ОСОБА_3 на відшкодування завданих пошкодженням належного йому на праві власності автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріальних збитків 127746,94 грн., інфляційні втрати в сумі 28104,32 грн., 3% річних в сумі 2225,94 грн., на відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн. (т.1 а.с.29-33, 200-202).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2014 року за позовом ОСОБА_2 відкрито провадження у справі №522/9261/14-ц (т.1 а.с.72).

ОСОБА_3, звернувшись 24 лютого 2015 року до суду з вищеназваним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, вказав, що 10 червня 2011 року в м. Одесі на перехресті вулиць Канатна та Італійський бульвар мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю керованого ним автомобіля марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 та керованого ОСОБА_4 автомобілем марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1. Пославшись на вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди водія ОСОБА_4, який керував належним ОСОБА_2 автомобілем марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, без документів на право управління транспортним засобом, ОСОБА_3 просив стягнути на свою користь з ОСОБА_2 на відшкодування завданих пошкодженням належного йому на праві власності автомобіля марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, матеріальних збитків 30634,96 грн., стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. (т.1 а.с.2-3).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2015 року за позовом ОСОБА_5 відкрито провадження у справі №522/3693/15-ц (т.1 а.с.22).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2015 року позов ОСОБА_3 про відшкодування шкоди (справа №522/3693/15-ц) обєднано в одне провадження з позовом ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (справа №522/9261/14-ц), обєднаній у одне провадження справі присвоєно №522/3693/15-ц (т.1 а.с.24).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (т.1 а.с.242-243).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог його ОСОБА_2 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заявлених ним вимог, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 залишити без змін (т.1 а.с.254-256).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року залишено без змін (т.2 а.с.36-39).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.70-73).

При новому апеляційному розгляді справи ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення суду в частині вимог ОСОБА_2 з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у помилковості висновку суду у відмови в позові з підстав не встановлення особи винної у дорожньо-транспортній пригоді та, як наслідок, безпідставності звільнення ОСОБА_3 від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, викладено заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не подано, надано 13 лютого 2018 року при новому апеляційному розгляді справи письмові пояснення, за змістом яких відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 (т.2 а.с.90-93).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог ОСОБА_2 та ухвалення в цій частині нового рішення по суті заявлених ОСОБА_2 вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_2 станом на 10 червня 2011 року був власником автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску (т.1 а.с.61).

ОСОБА_3 станом на 10 червня 2011 року був власником автомобіля марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, 2010 року випуску (т.1 а.с.7).

Протокол про адміністративне правопорушення від 26 липня 2011 року (серія ВН1 №379486) складено у відношенні ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП з підстав порушення вимог пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, за змістом якого 10 червня 2011 року в 20.00 годині водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, в м. Одесі по вулиці Канатній здійснив виїзд і проїзд на перехрестя з бульваром Італійським на заборонений сигнал світлофору, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.34).

Схема місця дорожньо-транспортної пригоди підписана учасниками пригоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.113).

За результатами розгляду матеріалів дорожньо-транспортної пригоди інспектором дізнання ВОМДТП та дізнання ВДАЇ м. Одеси при УДАІ ГУМВС України в Одеській області складено Висновок від 26 липня 2011 року, згідно якого причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення вимог пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3, яке виразилось у виїзді на перехрестя на заборонений сигнал світлофору (матеріали дорожньо-транспортної пригоди направлено до суду для вирішення питання притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення вимог пункту 8.7.3 ПДР (т.1 а.с.36, т.2 а.с.94-101).

Протокол про адміністративне правопорушення за обставинами дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10 червня 2011 року, у відношенні ОСОБА_4 не складався.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 5 січня 2012 року провадження у справі про адміністративне правопорушення №3-1522/7918/2011 у відношення ОСОБА_3 за ознаками статті 124 КУпАП закрито на підставі статті 247 КУпАП за закінченням передбачених статтею 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності (т.1 а.с.8-9, 38).

Постановою судді апеляційного суду Одеської області від 7 лютого 2012 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 5 січня 2012 року у відношенні ОСОБА_3 змінено, виключено з мотивувальної частини постанови висновок суду про неможливість встановлення вини як водія ОСОБА_3, так і водія ОСОБА_4 (т.1 а.с.4-6, 39-40).

Згідно Висновку №138 від 21 липня 2011 року експертного автотоварознавчого дослідження для визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, в результаті пошкоджень при дорожньо-транспортній пригоді станом на 29 червня 2011 року, складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 (Свідоцтво №1411, видане рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України 29 січня 2010 року, дійсне до 29 січня 2013 року, для автотоварознавчих експертиз за спеціальністю 12.2) розмір матеріальних збитків визначено рівним 116890,54 грн. (т.1 а.с.41-68).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2014 року за клопотанням представника ОСОБА_3 призначено судову автотехнічну експертизу. Згідно повідомлення №5741 від 22 грудня 2014 року судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз клопотання експерта про надання для огляду обєктів дослідження не виконано, експертизу не проведено (т.1 а.с.110-111, 126).

Між сторонами виникли відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовані статтями 1166, 1187 ЦК України. Відповідно до даних норм матеріального права шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала; обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.1 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі й моральну), якщо доведене, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК); потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України 2017 року (ч.4 ст.61 ЦПК України 2004 року) постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої прийнято постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), підлягає встановленню, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача, оскільки закриття провадження саме по собі не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, при цьому постанова суду про закриття провадження є доказом, який підлягає дослідженню та оцінці судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до положень статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, зокрема, повязана з використанням транспортних засобів. Таке використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням (цілеспрямована діяльність) має наслідком цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки. Особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обовязок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

ОСОБА_2 як власником пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, заявлено до ОСОБА_3 як завдавача шкоди. Постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 по статті 124 КУпАП з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення не має наслідком безумовну відсутність вини ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, так як закриття провадження у справі за закінченням строків накладення адміністративного стягнення вказує на те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце, особа винна у порушенні Правил дорожнього руху, що призвели до пригоди, та, як наслідок, допустила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, однак на таку особу не може бути накладено стягнення через закінчення визначених КУпАП строків накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_7 постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 5 січня 2012 року у справі №3-1522/7918/2011 не оскаржував, відтак, погодився з тим, що провадження у справі закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а не за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (порушення Правил дорожнього руху).

В апеляційному порядку постанова судді Приморського районного суду м. Одеси від 5 січня 2012 року у справі №3-1522/7918/2011 переглядалась за скаргою ОСОБА_4, наслідком такого перегляду було виключення з мотивувальної частини постанови висновку суду про неможливість встановлення вини водіїв, при цьому висновок про закриття провадження за закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є скасованим, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за закінчення строку накладення адміністративного стягнення не звільняє ОСОБА_3 від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану керованим ним джерелом підвищеної небезпеки.

Судову автотехнічну експертизу для встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди в суді першої інстанції не проведено, на стадії апеляційного перегляду справи таке клопотання від ОСОБА_3 також не надходило.

За таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що дорожньо-транспортна пригода 10 червня 2011 року мала місце (дані обставини не є спірними); учасниками цієї дорожньо-транспортної пригоди були водій ОСОБА_4, який керував належним ОСОБА_2 автомобілем марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, та водій ОСОБА_3, який керував автомобілем марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, (дані обставини не є спірними); дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3, який порушив вимоги пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху (дані обставини є встановленими на підставі оцінки зібраних у справі доказів, в тому числі й постанови суду у справі про адміністративне правопорушення ).

Оскільки шкоди завдано в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, діє презумпція вини завдавача шкоди; ОСОБА_3 як особа, до якої як до завдавача шкоди заявлено вимоги, не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, підстави для звільнення ОСОБА_3 від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду (майнову та моральну) відсутні.

Доводи ОСОБА_3 щодо відсутні підстав для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану пошкодженням належного ОСОБА_2 транспортного засобу, не приймаються, оскільки ним не спростовано відсутність вини в дорожньо-транспортній пригоді. Дійсно, у сенсі положень статті 1166 ЦК України підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає такі складові елементи як: шкода, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди. ОСОБА_3 правильно посилається на те, що для покладення відповідальності за шкоду підлягає встановленню вина і що для вирішення цього питання враховуються висновки експертиз, проте ОСОБА_3 на протязі розгляду справи в суді з 2014 року, при тому розгляді різними інстанціями, не заявлялось про призначення судової автотехнічної експертизи для встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди, відповідності дій учасників такої пригоди Правилам дорожнього руху тощо, відтак, суд апеляційної інстанції виходить з тих доказів, що наявні в матеріалах справи.

За результатами перегляду справи в касаційному порядку Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11 жовтня 2017 року вказав, що у правовідносин із відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, яку має спростувати відповідач, а позивач не повинен доводи його вину.

Відтак, апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_3 не спростував презумпцію вини завдавача шкоди належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами.

ОСОБА_2 заявлено вимоги про відшкодування матеріальних збитків (майнової шкоди) (п.1 ч.2 ст.22, ст.ст.1166, 1187 ЦК України). Розмір матеріальних збитків від аварійного пошкодження транспортного засобу підтверджено Висновком №138 від 21 липня 2011 року експертного автотоварознавчого дослідження для визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, в результаті пошкоджень при дорожньо-транспортній пригоді станом на 29 червня 2011 року, складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 (Свідоцтво №1411, видане рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України 29 січня 2010 року, дійсне до 29 січня 2013 року, для автотоварознавчих експертиз за спеціальністю 12.2); такий розмір матеріальних збитків визначено рівним 116890,54 грн.

ОСОБА_3 заявлений розмір матеріальних збитків не спростовано, клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріальних збитків (майнової шкоди) від аварійного пошкодження транспортного засобу в суді не заявлено.

Таким чином, апеляційний суд виходить з того, що в результаті аварійного пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 10 червня 2011 року, автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, володільцю (власнику) пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 завдано матеріальних збитків у розмірі 116890,54 грн., відтак, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню на відшкодування матеріальних збитків 116890,54 грн.

Розмір збитків визначено рівним станом на 29 червня 2011 року, інфляційні втрати за період з 1 січня 2012 року по 1 березня 2015 року на суму збитків 116890,54 грн. становлять 25715,26 грн. (116890,54 грн. х 1,22 індекс інфляції =142605,80 грн. 116890,54 грн. = 25715,26 грн.); 3% річних від простроченої суми 116890,54 грн. за період з 3 червня 2014 року по 1 березня 2015 року становлять 2603,61 грн. (116890,54 грн. х 3% х 271 день : 365 : 100 = 2603,61 грн., проте стягненню підлягають 2225,94 грн. в межах уточнених позовних вимог).

ОСОБА_2 заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди (ч.1, п.3 ч.2 ст.23, ст.1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено рівним 15000,00 грн., завдання шкоди обумовлено душевними стражданнями, яких ОСОБА_2 зазнав у звязку з пошкодженням його майна як то належного йому на праві власності транспортного засобу.

Таким чином, апеляційний суд виходить з того, що в результаті аварійного пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 10 червня 2011 року, автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, володільцю (власнику) пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, відтак, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з урахуванням визначених частиною 3 статті 23 ЦК України обставини підлягає стягненню грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 1570,12 грн. (1448,32 грн. (майнові вимоги) + 121,80 грн. (немайнові вимоги) = 1570,12 грн.), сплачено ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1437,46 грн. (1287,46 грн. + 150,00 грн. = 1437,46 грн.), відтак, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1437,46 грн., з ОСОБА_3 на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню різниця недоплати судового збору 132,66 грн. (1570,12 грн. 1437,46 грн. = 132,66 грн.).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір в сумі 2006,80 грн. (1904,10 грн. + 102,70 грн. = 2006,80 грн.); відтак, пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1970,73 грн. (1570,12 грн. х 110% = 1727,32 грн. + 243,60 грн. = 1970,73 грн.).

За подання касаційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір в сумі 2185,24 грн. (1897,20 грн. + 292,04 грн. = 2185,24 грн.); відтак, пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 2176,46 грн. (1570,12 грн. х 120% = 1884,14 грн. + 292,32 грн. = 2176,46 грн.).

ОСОБА_3 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні заявлених ним вимог не оскаржено, відтак, в силу положень статті 367 ЦПК України при даному апеляційному перегляді справи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 не перевіряється.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, відшкодування моральної шкоди скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на відшкодування матеріальних збитків 116890 грн. 54 коп., інфляційні втрати за період з 12 січня 2012 року по 1 березня 2015 року в сумі 25715 грн. 26 коп., 3% річних від простроченої суми за період з 3 червня 2014 року по 1 березня 2015 року в сумі 2225 грн. 94 коп., а всього 144831 грн. 74 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1437 грн. 46 коп., за подання апеляційної скарги в сумі 1970 грн. 73 коп., за подання касаційної скарги в сумі 2176 грн. 64 коп., а всього судові витрати в загальній сумі 5584 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 132 грн. 66 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_8