Справа №2-2220/2007 12.06.2018
Провадження №22-з/784/33/18
Справа №2-2220/2007
Провадження №22-з/784/33/18 Доповідач Апеляційного суду ОСОБА_1
12 червня 2018 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого - Кушнірової Т.Б.,
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,
за участю: представника стягувача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_2 про постановлення додаткової постанови щодо розподілу судових витрат у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, 27 квітня 2018 року представник ОСОБА_3- ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року апеляційна скарга задоволена, ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2018 року скасована та постановлене нове судове рішення.
29 травня 2018 року на адресу Апеляційного суду Миколаївської області від представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 надійшла заява про постановлення додаткової постанови, в якій він просив стягнути з начальника Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме: 1024 грн. 80 коп. судового збору, 4000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 підтримав заяву про ухвалення додаткової постанови та стягнення на користь ОСОБА_3 судових витрат.
Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ст. 452 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
У даній справі Апеляційним судом Миколаївської області було постановлено рішення про задоволення скарги ОСОБА_3, однак не вирішено питання про розподіл судових витрат, які повинні бути покладені на орган державної виконавчої служби.
При зверненні до Ленінського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на бездіяльність начальника ВДВС ОСОБА_3 було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. При подачі апеляційної скарги ним було сплачено судовий збір у розмірі 320 грн. Крім того, ОСОБА_3 понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 4 000 грн.
Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», ст.ст. 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено обєкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється. Наведений у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 цього Закону перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір», не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Крім того, слід врахувати, що провадження стосовно виконання судових рішень є завершальною й невідємною частиною (стадією) судового провадження в конкретній справі, у якій відкриття провадження за скаргою не передбачено. За подання позовної заяви позивачем вже було сплачено відповідний судовий збір, тому у розділі V11 ЦПК України та в Законі України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС позивачем, який є стягувачем. Таке врегулювання є логічним з урахуванням того, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, а позивачем уже сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом, або він мав пільги зі сплати такого збору.
Саме про таке застосування норм права, яке регулює порядок сплати судового збору по даній категорії справ, йдеться в тексті постанови ОСОБА_6 Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16ц.
Таким чином, законом не передбачена сплата судового збору як за подання скарги на бездіяльність державного виконавця, так і за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду такої скарги.
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 помилково було сплачено судовий збір у розмірі 640грн. при подачі скарги на бездіяльність державного виконавця до суду першої інстанції, а також судовий збір у розмірі 320 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду такої скарги.
Повернення сплаченої суми судового збору, в тому числі і помилково сплаченої, згідно ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір» здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»). При цьому поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи.
Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, слід дійти висновку, що у задоволенні вимог про стягнення помилково сплачених ОСОБА_3 сум судового збору з Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_7 територіального управління юстиції у Миколаївській області слід відмовити, що не перешкоджає ОСОБА_3 звернутися до суду з заявою про повернення йому помилково сплачених сум судового збору.
Що стосується вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то вони підлягають задоволенні, виходячи з наступного.
Згідно частин 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2017 року між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги.
Відповідно до розрахунку судових витрат та часу затраченого адвокатом на надання професійної правничої допомоги, адвокат витратив 4 год., з яких: надання консультації та розяснення Закону України «Про виконавче провадження» - 1 год, ознайомлення з матеріалами справи та підготовка скарги з доданими матеріалами - 4год.
За вказану правничу допомогу ОСОБА_3 сплатив адвокату 4 000 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера від 19 березня 2018 року.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
Враховуючи наведене вище слід розподілити вказані судові витрати у справі, понесені відповідачем на оплату професійної правничої допомоги, стягнувши їх з Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_7 територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_3
Керуючись ст. ст. 270, 367, 368, 381, 382ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_2 про постановлення додаткової постанови щодо розподілу судових витрат задовольнитит частково.
Стягнути з Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_7 територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в касаційному порядку до Верховного Суду.
Судді:
Повний текст судового рішення складено 13.06.2018р.