Справа № 282/589/18
Провадження № 2/282/302/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого-судді: В.В. Вальчука

за участю секретаря судового засідання: І.В. Грушак

за участю позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи: Т.П. Васільєвої

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Любарська селищна рада (відділ у справах дітей) про стягнення аліментів та про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує на те, що він народився 10 січня 2003 року в сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Життя у батьків не склалось і на початку 2017 року його батько звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу.

20 листопада 2017 року його батько загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Починаючи із листопада 2017 року він перебував на утриманні тітки ОСОБА_5, яка доводиться рідною сестрою його батька та постійно проживав у неї.

Його мати ОСОБА_2, не приймає будь-якої участі у його вихованні та утриманні, не піклується про його духовний розвиток, про здоров'я, навчання.

Окрім того мати не надає будь-якої матеріальної допомоги на його утримання.

З огляду на вищевикладене позивач просить ухвалити рішення про позбавлення ОСОБА_2, батьківських прав відносно нього, та про стягнення із відповідачки на його користь на його утримання аліменти у розмірі 2000 гривень щомісяця до досягнення ним повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що не хоче проживати разом з своєю матір'ю. Доповнив, що проживав із батьком ОСОБА_4, який загинув в 2017 році внаслідок ДТП. Покійний батько сплачував аліменти на усіх дітей, а мати отримувала ці кошти і брала їх собі. Вона не приймає участі у його вихованні вже 1 рік і 9 місяців. На даний час навчається в аграрному коледжі на платній формі навчання, за яке заплатила рідна тітка ОСОБА_5 Відносини між ним та матір'ю не дуже добрі. Останні кілька місяців мати почала переказувати на його банківську картку батькову пенсію, і один раз робила переказ через поштове відділення. З матір'ю не проживає 1 рік і 9 місяців. Проживає в сім'ї ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона розлучилась з чоловіком ОСОБА_4 і спочатку її син позивач по справі проживав з нею, а потім пішов проживати до батька, а вона жила в м. Житомир з квітня 2017 року. Син ОСОБА_6 не хоче виходити з нею на зв'язок. Коли вони проживали разом то вона готувала йому їжу, ходила на батьківські збори. Коли стали проживати окремо то вона приходила до нього в школу, але син не вийшов до неї після того випадку бачила його ще раз у маршрутному автотранспорті. Телефонувала до школи та з'ясовувала як у сина справи. Зазначила, що син їй не байдужий і вона від нього не відмовлялась і не буде цього робити, а буде допомагати, перераховувала на його банківську картку кошти. Працює не офіційно та має ще одну дитину 9 років.

Представник третьої особи Васільєва Т.П. в судовому засіданні пояснила, що перший висновок органу опіки та піклування Любарської селищної ради був про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2, однак після цього було звернення від позивача щодо цього питання і вже була проведена нова(повна) процедура через виконавчий комітет Любарської селищної ради згідно чинного законодавства і обговорено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_1 та затверджено висновок органу опіки та піклування рішенням виконавчого комітету Любарської селищної ради від 22.08.2018 року де було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Також додала, що було встановлено, що пенсія відповідачкою надавалась позивачу. Просила підтримати позицію відповідача.

Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Із досліджених судом письмових доказів встановлено, що батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 09.08.2017 (а.с.13).

Копія свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 09.08.2017 року свідчить, що ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Копія довідок виданих Авратинським старостинським округом Любарської селищної ради №132 від 02.05.2018 року та №20 від 06.03.2018 року вказують, що ОСОБА_1 дійсно проживає разом з тіткою ОСОБА_5 та ОСОБА_8. ОСОБА_2 з квітня 2016 року на території Авратинського старостинського округу не проживає участі у вихованні сина ОСОБА_1 не приймає (а.с.18-19).

Із листа №15 від 13.03.2018 року Любарської ЦРЛ встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно проживає в с.Кириївка Любарського району і за медичною допомогою при потребі звертався його батько ОСОБА_4 (а.с.20).

Висновок органу опіки та піклування Любарської селищної ради №1218 від 24.07.2018 року вказує, що орган опіки та піклування Любарської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 (а.с.52-53).

Протокол №8 від 27.07.2018 року виконавчого комітету Любарської селищної ради (сторінка №5) вказує, що слухали інформацію про надання висновку до суду про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 і рішення не було прийнято (а.с. 61-67).

Рішення від 22.08.2018 року, вказує, що виконавчий комітет Любарської селищної ради вирішив затвердити висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 (а.с. 68).

Висновок органу опіки та піклування Любарської селищної ради №1423 від 22.08.2018 року вказує, що орган опіки та піклування Любарської селищної ради вважає за не доцільне позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 (а.с. 69-73).

Дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов'язків відповідача ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_1

Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до положень ст.9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено виключний перелік підстав для позбавлення мати чи батька дитини батьківських прав. Зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 15, 18 Постанови N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав.

Пунктами 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Як вказують матеріали справи, рішенням від 22.08.2018 року, виконавчий комітет Любарської селищної ради вирішив затвердити висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 на тій підставі, що мати дитини ОСОБА_2. не приймає участі у його утриманні, вихованні та навчанні, разом із сином не проживає. Дитина ОСОБА_1, з часу смерті батька проживає спільно з тіткою ОСОБА_5 та перебуває на повному її утриманні. Крім того, ОСОБА_2, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 20.08.2018 року повідомила, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав та має намір та бажання піклуватися про сина, утримувати його, дбати про його духовний розвиток, навчання та виховання.

Зі слів ОСОБА_2, стало відомо, що син категорично відмовляється спілкуватися з матір'ю та його сестрами, на будь-який контакт із ними не йде, на телефонні дзвінки не відповідає, мати стверджує, що її сина налаштовує проти неї його рідна тітка та дядько ОСОБА_5, та ОСОБА_8, із якими на даний час проживає ОСОБА_1. Мати повідомила, що під час неодноразового приїзду до школи, у якій навчається ОСОБА_1, син жодного разу не вийшов до матері на зустріч, також він відмовляється проживати спільно із матір'ю за місцем її проживання (перебування), а саме у м. Житомир.

Однак, позивачем не надано переконливих доказів, які підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків протягом року після того як вони стали проживати окремо так і до того часу коли вони проживали разом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Любарської селищної ради затвердженого рішенням від 22.08.2018 року, виконавчого комітету Любарської селищної ради щодо не доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок винесено на правових підставах, вмотивовано, він містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на дітей.

Оцінюючи усі докази, пояснення відповідача, яка є матір'ю позивача, та пояснення представника органу опіки та піклування Любарської селищної ради, яка підтримала позицію відповідача щодо непозбавлення останньої батьківських прав, суд вважає встановленим, що неспроможність відповідача забезпечити дитині кращі умови та забезпечення пояснюється лише тим, що вона сама опинилася у складних життєвих обставинах, при яких неможливо було забезпечити повноцінний догляд дітей.

Відсутні будь-які докази того, що на виконання вимог ст.ст.1-3, 9 Конвенції ООН «Про права дитини» державні органи вживали необхідних та достатніх заходів щодо надання необхідної допомоги сім'ї відповідача, що відповідачу реально був наданий комплекс соціальних послуг з метою покращення ситуації в її родині.

Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо його виховання не знайшли свого підтвердження достовірними доказами. Суду не надано доказів про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

З урахуванням наведеного, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини (позивача по справі), захисту і піклування, які необхідні для його благополуччя, передбаченого ст.152 СК України права дітей на належне батьківське виховання, суд не має підстав для позбавлення батьківських прав відповідача щодо її сина ОСОБА_1, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд вважає, що вони підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Тобто, виходячи із норм ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» та ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 972 грн.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі.

Враховуючи наведене, зокрема те, що відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, враховуючи потреби дитини, норми Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами за правилами ст.141 ЦПК України, враховуючи, що судом звільнено позивача від сплати судового збору, а також те, що відмовлено в позовних вимогах щодо позбавлення батьківських прав, однак частково задоволено позовні вимоги про стягнення аліментів за якими позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що їх слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст.1-3, 9 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.3 ст.51, ч.1 ст.52 Конституції України, ст.ст. 151, 152 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_1, не працюючої на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на його утримання у твердій грошовій формі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення ним повноліття.

Стягнення розпочати з 17 квітня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_1, не працюючої в дохід Державної судової адміністрації України 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору, отримувач коштів ГУК у м. Києві/ м. Київ 22030106, Код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 вересня 2018 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Вальчук В.В.