АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/113/15-ц Головуючий суддя І інстанції Васильєва О.О.
Провадження № 22-ц/790/2914/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів довічного утримання
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року (головуючий суддя Васильєва О.О.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, у якому просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 29.06.2002 між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений 29.06.2002 ПН ХМНО Губською В.А., зареєстрований в реєстрі №3752.

В обґрунтування позову зазначила, що 29.06.2002 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання. Договір посвідчений 29.06.2002 . ПН ХМНО Губською В. А., зареєстрований в реєстрі за № 3752.

Відповідно до положень договору позивачка та її чоловік ОСОБА_6 передали у власність відповідачки належну їм квартиру за адресою АДРЕСА_1.

У свою чергу відповідач зобов'язалася довічно повністю утримувати позивача та її чоловіка, забезпечувати їх харчуванням, одягом, лікарськими засобами, доглядом та необхідною допомогою. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторонами встановлено в розмірі мінімальної пенсії.

Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер, таким чином на підставі ч. 1 ст. 747 Цивільного кодексу України обсяг зобов'язань відповідача відповідно зменшився.

На протязі усього терміну дії договору до цього часу відповідач не виконувала своїх зобов'язань по договору. Позивач вимушена сама утримувати себе, купувати за власні кошти продукти харчування, лікарські засоби тощо. Також позивач повністю доглядає себе, не зважаючи на похилий вік (80 років).

Також, доказами неналежного виконання відповідачкою договірних зобов'язань є пояснення різних осіб, серед яких працівники харчових магазинів, колишня співробітниця позивача та листоноша, яка обслуговує територію, на який проживають сторони по договору.

Відповідно до пояснень даних осіб відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу позивачеві, поводить себе недобросовісно по відношенню до неї, позивач доглядає та утримує себе самостійно.

Додатково про невиконання відповідачкою зобов'язань по договору свідчать наступні факти та обставини.

Відповідач не тільки відмовляється утримувати позивачку матеріально, але й вдалася до того, що приблизно рік тому, зловживаючи довірою позивача, обманним шляхом заволоділа грошовими коштами позивача у розмірі 10800, 00 грн. під приводом нібито існуючої необхідності в обміні купюр старого зразку у банківській установі. Фактично відповідач повністю позбавила позивача грошових збережень, які остання зберігала на протязі багатьох років, та які також залишилися після смерті її рідної сестри. Заява про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України подана до СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ УМВС України в Харківській області.

Також відповідач не тільки не забезпечує позивачку, яка знаходиться у похилому віці, необхідним доглядом, але й свідомо створює для позивача труднощі психоемоційного характеру, принижує, образливо висловлюється на її адресу, у тому числі нецензурною лайкою, а також погрожує розповсюдженням неправдивих чуток про неї серед сусідів.

Таким же чином поводиться й син відповідача, ОСОБА_8, з яким позивач вимушена проживати у одній квартирі за ініціативою та під тиском відповідача.

Заяви про скоєння ОСОБА_3 та ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї) подані до Червонозаводського РВ ХМУ ГУ УМВС України в Харківській області.

Зазначені обставини повністю підтверджують факт неналежного виконання відповідачкою зобов'язань по договору довічного утримання.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 29.06.2002 року між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений 29.06.2002 року ПН ХМНО Губською В.А., зареєстрований в реєстрі №3752.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4, витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено з мотивів нікчемності договору.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року касаційні скарги задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вказано, що спірний договір був укладений між нею та її батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Зазначила, що оскільки її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та спірний договір припинив свою дію в частинні зобов'язань щодо утримання позивачем батька відповідно до вимог ч. 2 ст. 755 ЦК України. Послалась на те, що за життя батько не мав претензій щодо виконання позивачем своїх обов'язків. Зазначила, що судом безпідставно не було надано належної оцінки заяві ОСОБА_4 від 04.12.2010. Зауважила, що поза увагою суду також залишився доказ належного виконання нею зобов'язань за договором - копії її щоденника, до якого вона вносила замовлення ОСОБА_4 Вказала, що до показань свідків у даній справі слід ставитись критично, оскільки обставини, щодо яких вони надали пояснення, зокрема про грошове утримання позивача, їм відомо лише зі слів позивача.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 747 ЦК України майно, що належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду).

У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов'язання набувача відповідно зменшується.

У ч. 1 ст. 748 ЦК України передбачено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

У статті 755 ЦК України визначені підстави для припинення договору довічного утримання (догляду)

1. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

2. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Судом першої інстанції встановлено, що допитаний в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що років 5 тому був у ОСОБА_4, за нею доглядала ОСОБА_3 Був 1 раз приблизно 4-5 годин. ОСОБА_3 надавала ОСОБА_4 ліки, однак за чиї саме кошти були придбані ліки йому не відомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_3 здійснювала догляд за батьком та матір'ю, прала, прибирала, купувала ліки, однак, вона не була присутня при зазначених обставинах.

Свідок ОСОБА_11, пояснив, що зустрічався з позивачем та відповідачем 1 раз на рік. Коли був у ОСОБА_3 в гостях, вона ходила до позивача. ОСОБА_3 відносила ОСОБА_6 харчі. Хто купував ліки не знає. За останні 5 років у ОСОБА_6 в гостях був 3 рази.

Свідок ОСОБА_12, пояснив, що бачив як ОСОБА_3 несла сумку з харчами до себе додому. ОСОБА_3 викликала швидку, ходила до лікарні з позивачем, купляла харчі, ліки, одяг. За чиї кошти куплялись вказані речі не знає. Кому несла вказані харчі ОСОБА_3 не знає.

Свідок ОСОБА_13, пояснила, що з ОСОБА_4 знайома з 1974 року. Раніше бачила, як ОСОБА_4 ходила на ринок. ОСОБА_4 скаржилась, що багато коштів витрачає на ліки, коштів не хватає. Влітку 2013 року бачила як ОСОБА_4 збирала пляшки. ОСОБА_4 мешкає з онуком ОСОБА_8. Хто купує одежу та харчі не знає. Ліки купляла ОСОБА_3 за гроші ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_14 зазначила, що з ОСОБА_4 знайома приблизно 15 років. Разом ходили до магазину та ОСОБА_4 скаржилася на нестачу коштів. Також пояснила, що ОСОБА_4 саме за свої кошти купляє собі продукти харчування та ліки.

29.06.2002 року між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання.

Договір довічного утримання був укладений і посвідчений 29.06.2002 року ПН ХМНО Губською В. А., зареєстрований в реєстрі за № 3752.

Відповідно до положень договору ОСОБА_4 та ОСОБА_6 передали у власність ОСОБА_15 належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1..

В свою чергу ОСОБА_3 зобов'язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_4 та ОСОБА_6, забезпечувати їх харчуванням, одягом, лікарськими засобами, доглядом та необхідною допомогою. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторонами встановлено в розмірі мінімальної пенсії.

Як вбачається із свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідач ОСОБА_3 не спростовувала вищевказані доводи позову та показанні свідків про невиконання умов договору, і всупереч процесуального обов'язку, передбаченого ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надала суду належних, допустимих і достатніх в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів, які б свідчили про належне виконання нею умов спірного договору про утримання позивача та догляду за нею протягом всього часу його дії.

При цьому суд першої інстанції правильно не взяв до уваги квитанції про сплату за комунальні послуги за квартиру, за період 2011 - 2015 роки та чеки на придбання продуктів харчування та ліків, за їх неналежністю і недостовірністю, оскільки вони мають відомостей про те, хто здійснював ці платежі, а витрачені кошти на придбання продуктів та ліків пов'язані саме з виконанням договору довічного отримування. Відповідач не надала письмових документів про те, що позивач отримала вказані продукти харчування та ліки, а наявні у справі письмові записки з цього приводу мають односторонній характер і не підтверджують отримання позивачем від позивача продуктів чи ліків.

Окрім того, частина чеків на придбання продуктів харчування та ліків, придбані відповідачем після звернення позивача до суду з відповідним позовом (а.с. 108-121 т. 1).

Інша частина чеків датована листопадом-груднем 2013 року, квітнем, жовтнем-груднем 2014 року та січнем 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було доведено, що належним чином виконувались умови оскаржуваного договору з моменту його укладання, тобто з 29.06.2002 року, та з 04.12.2010 року, тобто з дня подання нотаріально посвідченої заяви позивача щодо належного виконання відповідачем умов договору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з такими висновками, які доводами скарги і доданими до неї документами не спростовуються, про невиконання договору в частині, яка стосується позивача.

При цьому надана апелянтом роздруківка журналу судового засідання, в якій викладені пояснення позивача не є належним, допустимим і достатнім доказом виконання відповідачем своїх обов'язків стосовно позивача, оскільки відповідно до ст. 76 ЦПК України пояснення сторони не належить до даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, ці пояснення є суперечливими, і тому їх не можна брати до уваги.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги, що договір повічного утримання в частині, який стосується предмету договору - 1/2 частки квартири, яка в силу визначеної у ст. 60 СК України презумпції, яка у даній справі нічим не спростована, є спільним сумісним майном подружжя, тобто її батька, ОСОБА_6, на день його смерті був виконаний.

З огляду на те, що права ОСОБА_6 за цим договором мають особистий характер, які припинилися внаслідок його смерті відповідно до правил ст. 1218 ЦК України, позивач-вдова померлого ОСОБА_6, яка є його спадкоємцем та співвласником, не мала права ставити питання про розірвання договору довічного утримання, яка стосується частки свого померлого чоловіка у вказаній квартирі.

Відповідно до ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Тому, у суду не було правових підстав для розірвання договору довічного утримання в частині, яка припинилася внаслідок смерті другого з подружжя, ОСОБА_6

Таким чином, в цій частині викладені у рішенні суду першої інстанції висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи; суд неправильно застосував вказані норми матеріального права стосовно наявності підстав для розірвання договору довічного утримання повністю, суд апеляційної інстанції з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підстав скасовує оскаржене рішення частково та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року скасувати в частині розірвання договору довічного утримання, укладеного в частині прав та обов'язків ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення 14.09.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.О. Бровченко.

І.В. Бурлака.