Справа № 344/2737/16-ц
Провадження № 22-ц/779/970/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Максюти І.О., Томин О.О.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2018 року та на додаткове рішення Івано-Франківського міського від 04 червня 2018 року у складі судді Татарінової О.А. по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивували тим, що 14.02.2014 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а також ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено два договори оренди нежитлового приміщення. Об'єкти оренди - нежитлове приміщення площею 75 кв.м. за кожним із договорів, а разом 150 кв.м., що розміщені на першому поверсі та в підвалі будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов укладених договорів ОСОБА_1 взяв на себе зобов»язання передати до 01.03.2014 року об»єкт оренди ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 для його облаштування та підготовки до використання за цільовим призначенням - для проведення господарської діяльності, а саме для здійснення діяльності у сфері ресторанного господарства.

Передача приміщення в оренду була запланована після введення в експлуатацію будівлі, в якій знаходився об"єкт оренди, орієнтовно до 01.06.2014 року погоджено що орендна плата за користування об'єктом оренди становить 1000 грн. за календарний місяць та нараховується, починаючи з дати прийняття об'єкту оренди орендарем за актом приймання-передачі.

14.02.2014 року ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підписали «Домовленість», відповідно до якої ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 передали, а ОСОБА_1 отримав аванс за 1-й місяць оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 10000 грн.

Домовленістю також визначено, що ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 зобов»язані сплачувати ОСОБА_1 оренду за вказане приміщення окрім суми визначеної договорами оренди від 14.02.2014 року ще 38000 грн., тобто загальна сума орендної плати за дане приміщення включаючи плату за договорами оренди складає 40000 грн. за один місяць оренди. Пунктом 2 тієї ж Домовленості, ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 зобов'язались до дати підписання акту приймання-передачі в оренду приміщення здійснити його покращення на суму 40000 грн. в рахунок останнього місяця оренди приміщення.

ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 виконали взяті на себе зобов'язання згідно умов Домовленості та здійснили покращення приміщення на суму 40464,49 грн.

У вересні 2014 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_3 листа, в якому запропонував розірвати укладені договори оренди від 14.02.2014 року, посилаючись на складну економічну і політичну ситуацію в Україні, однак відмовився повернути кошти витрачені позивачами на поліпшення об»єкту оренди.

Крім цього, при веденні попередніх договорів щодо можливого підписання договору оренди нежитлового приміщення для розміщення закладу «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 - дружині ОСОБА_1, 10000 грн. як завдаток в рахунок майбутньої орендної плати за здачу в оренду нежитлового приміщення, що підтверджується відповідною розпискою від 29.11.2013 року.

Позивачі, посилаючись на те, що об»єкт оренди не був їм переданий в користування, відповідачі без достатньої правової підстави набули грошові кошти в сумі 20000 грн. та невід»ємні майнові покращення приміщення на суму 40464,49грн, просили стягнути на їх користь внесені авансові платежі та понесені витрати по поліпшенню нежитлового приміщення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 15939 гривень 79 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_4 7000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 10000 грн.

В решті вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 по 5000 грн переданого авансу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 грн 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 грн 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду від 18 квітня 2018 року та додатковим рішенням суду від 04 червня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що суд невірно застосував положення ст.1212 ЦК України, оскільки для її застосування необхідно щоб винна особа набула певне майно і таке набуття відбулося без правової підстави (або така підстава відппала в подальшому).

Судом першої інстанції не встановлено що відповідачем ОСОБА_1 об»єкт оренди передавався позивачам ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по акту приймання -передачі.

Судом натомість зазначено, що відповідач згоди на поліпшення об»єкта за вказаними договорами не надавав, кошториси, ціни та об»єми такого поліпшення не погоджував, у зв»язку з чим претензії щодо повернення вартості поліпшеного майна є безпідставними.

Третя особа ОСОБА_5 набув право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення №3 загальною площею 135,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 тільки 03 листопада 2014 року, а роботи позивачів по поліпшенню нежитлового приміщення відбувалися в період з 02 липня 2014 року по 05 вересня 2014 року, власником матеріалів, які були використані станом на час створення майна на той час було ПП «Бастіонбуд».

Відповідач не набув та не зберігав у себе жодних речей позивачів, а вказані ними роботи (розроблення дизайну, монтаж гіпсокартону, водопроводу та каналізації) не є майном у розумінні ст. 190 ЦК України, а тому положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України до даних правовідносин не можуть бути застосовані.

Апелянт вказує також, що судом взято до уваги неналежні та недопустимі докази (рахунки та акти виконаних робіт) які не підтверджують купівлю позивачами майна та факту оплати послуг по його монтажу, що унеможливлює стягнення будь-яких коштів.

У скарзі на додаткове рішення апелянт зазначив, що суд ухвалюючи 18.04.2018 року рішення задовольнив позовні вимоги частково, стягнув з нього на користь ФОП ОСОБА_3 15 939 грн, 79 коп, на користь ФОП ОСОБА_4 7000 грн. В частині стягнення по 5000 грн переданого авансу на користь ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 відмовлено.

Таким чином, суд ухвалюючи додаткове рішення від 04.06.2018 року змінив суть основного рішення та необґрунтовано стягнув з нього на користь позивачів 10000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 04 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачів відмовити.

Відзиву на апеляційні скарги сторонами не подано.

Відповідно до положень пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Івано-Франківської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційних скарг з наведених у них мотивів.

Позивач ОСОБА_2 представник позивачів ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_8 заперечили доводи апеляційних скарг, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 267 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договори оренди нежитлового приміщення були розірвані, зобов»язання за ними припинено, то кошти отримані відповідачами та грошові кошти витрачені ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 по оплаті та виконанню робіт по покращенню об»єкта оренди підлягають відшкодуванню відповідачами в користь позивачів.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 29.11.2013 року (а.с.34), ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 завдаток у сумі 10000 грн. з метою здачі йому в оренду нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

14.02.2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно з яким орендодавець ОСОБА_1 передає у користування орендареві ОСОБА_3 за плату на певний строк у користування нежитлове приміщення у нерухомому майні для здійснення господарської діяльності. Об'єктом оренди є нежитлове приміщення площею 75 кв.м., розміщене на першому поверсі та в підвалі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

14.02.2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_9 укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно з яким орендодавець ОСОБА_1 передає у користування орендареві ОСОБА_9 за плату на певний строк у користування нежитлове приміщення у нерухомому майні для здійснення господарської діяльності. Об'єктом оренди є нежитлове приміщення площею 75 кв.м., розміщене на першому поверсі та в підвалі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

Пунктом 1.3 зазначених Договорів передбачено, що приміщення передається орендареві в оренду після введення в експлуатацію у зв'язку із завершенням будівництва будівлі в якій знаходиться об'єкт оренди. Орієнтовна дата здачі в експлуатацію приміщення 01.06.2014 року.

Відповідно до п. 3.4 зазначених Договорів, орендодавець з підписанням договорів взяв на себе зобов»язання передати до 01.03.2014 року об'єкт оренди орендарям для облаштування та підготування об'єкту оренди до використання орендарем за цільовим призначенням згідно п. 2.1 даних договорів, тобто для проведення господарської діяльності - здійснення діяльності у сфері ресторанного господарства.

Пунктами 5.1, 5.2 договорів, визначено, що орендна плата за користування об»єктом оренди за 1 (один) місяць оренди становить за загальну площу приміщення 1000 грн., орендна плата нараховується, починаючи з дати прийняття об»єкту оренди орендарем за актом приймання-передачі і нараховується по дату фактичного повернення об»єкту оренди від орендаря орендодавцеві.

Встановлено, що у день укладення договорів оренди 14.02.2014 року ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_1 підписали також Домовленість (а.с.14), відповідно до якої ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_3 передали ФОП ОСОБА_1, а ФОП ОСОБА_1 отримав від ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_3 аванс 10000 грн. за 1-ий (перший) місяць оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_3 зобов»язуються до дати підписання акту приймання-передачі оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1, здійснити покращення даного приміщення на суму 40000 грн. в рахунок останнього місяця оренди даного приміщення.

ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_3 зобов'язані сплачувати ФОП ОСОБА_1 оренду за приміщення за адресою: АДРЕСА_1, окрім суми визначеної договорами оренди від 14.02.2014 року, ще 38000 грн., тобто загальна сума орендної плати за дане приміщення, включаючи плату за договорами оренди, складає 40000 грн. за 1 (один) місяць оренди даного приміщення.

У вересні 2014 року ФОП ОСОБА_1 надіслав ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_9 листи з пропозицією розірвання укладених договорів оренди нежитлових приміщень, у яких зазначив, що будинок АДРЕСА_1 забудовником не здано в експлуатацію, вказати орієнтовні строки такої здачі забудовник не в змозі, у зв»язку з чим майно, яке повинно бути передано в оренду не має індивідуально визначених ознак, що робить неможливим його передачу в оренду. Крім того, ОСОБА_1, посилаючись на складну економічну та політичну ситуацію, які склались в Україні, вказав, що він як іноземний громадянин розглядає можливість припинення господарської діяльності, згортання бізнесу та повернення до Молдови.

При підписанні договорів про розірвання договорів оренди нежитлових приміщень ОСОБА_1 погодився повернути кошти передані позивачами в якості завдатку під час підписання договорів оренди, разом з тим заперечив щодо повернення вартості нібито поліпшеного орендованого майна, посилаючись на те, що як орендодавець згоди на таке поліпшення не надавав.

В матеріалах справи відсутні докази того якими правами був наділений відповідач ОСОБА_1 стосовно нежитлових приміщень загальною площею 150 кв.м. , які він до здачі будинку за адресою по АДРЕСА_1 в експлуатацію, за договором оренди від 14.02.2014 року передав в оренду та отримав від позивачів ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_9 завдаток.

Разом з тим, встановлено, що згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 03.11.2014 року за індексними номерами 28947760, 28963480 нежитлові приміщення № ІІа загальною площею 16,4 кв.м. та нежитлове приміщення (торговий зал) № 3 загальною площею 135,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності належать ОСОБА_5.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов правильного висновку про те, що договір оренди у зв»язку з односторонньою відмовою відповідача від договору відповідно до положень ч.3 ст. 651 ЦК України є розірваним, а зобов»язання сторін за даним договором згідно ч.2 ст. 653 ЦК України припиняються. У зв»язку з цим, грошові кошти витрачені ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 по виконанню робіт по покращенню об»єкта оренди отримані відповідачем відповідно до вимог положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України підлягають відшкодуванню.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що він не надавав згоди на поліпшення об»єкта за укладеними договорами оренди, кошториси, ціни та об»єми такого поліпшення не погоджував з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 8 п. 7.2 Договорів оренди від 14.02.2014 року, орендар має право: здійснювати за умови отримання попередньої згоди орендодавця, перепланування, перебудову та інші невідокремлювані поліпшення об'єкту оренди, разом з тим, сторонами в день укладення договору оренди нежитлових приміщень підписано домовленість у п.2 якої зазначено, що ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_3 зобов»язуються до дати підписання акту приймання-передачі оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1, здійснити покращення даного приміщення на суму 40000 грн. в рахунок останнього місяця оренди даного приміщення. Таким чином, ОСОБА_1 підписуючи таку домовленість фактично надав згоду на покращення об»єкту оренди до дати підписання акту приймання-передачі на суму 40000 грн. Як договором так і домовленістю сторін не визначено форму погодження орендодавцем поліпшення об»єку оренди.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 про стягнення коштів витрачених ними на виконання робіт по покращенню об»єкта оренди.

Так, на користь ФОП ОСОБА_3 стягнуто підтверджені належними доказами витрати у сумі 15939,79 грн., а саме: розроблено дизайнконцепцію, та вартість наданих послуг становить 1500 грн., що підтверджується рахунком № 8 від 03.09.2014 року (а.с.15), актом наданих послуг від 05.09.2014 року (а.с.16); роботи з монтажу гіпсокартону на суму 9000 грн. що підтверджується копією рахунку № 32 від 02.07.2014 року (а.с.20), актом виконаних робіт від 16.07.2014 року (а.с.22), придбано матеріали і виконано роботи з монтажу водопроводу та каналізації на суму 5439,79 грн., що підтверджується копією рахунку № 85 від 03.09.2014 року (а.с.24), копією рахунку № 86 від 03.09.2014 року (а.с.25), копією акту виконаних робіт від 03.09.2014 року (а.с.26).

На користь ФОП ОСОБА_4 правильно стягнуто 7000 грн. оскільки такі витрати були підтверджені копією рахунку № 33 від 02.07.2014 року (а.с.21) по виконанню робіт з монтажу гіпсокартону на зазначену суму.

Посилання апелянта на те, що позивачі не представили належних доказів на підтвердження понесених ними витрат по поліпшенню об»єкта оренди не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що суд ухвалюючи додаткове рішення від 04.06.2018 року змінив суть основного рішення та необґрунтовано стягнув з нього на користь позивачів 10000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 про стягнення 40464,49 грн. понесених витрат по покращенню нежитлового приміщення суд першої інстанції виходив із того, що позивачами частково доведено понесені ними витрати по поліпшенню об»єкта оренди, ФОП ОСОБА_3 на суму 15939,79 грн., ФОП ОСОБА_4 на суму 7000 грн.

Мотивувальна частина рішення суду не містить висновків про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 10000 грн., отриманих ним як аванс за перший місяць оренди згідно договору оренди. Як у суді першої інстанції так і в засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_7 визнав вимоги в частині повернення отриманого завдатку у сумі 10000 грн., не заперечував щодо повернення зазначеної суми авансу і сам ОСОБА_1 у листах пропозиціях про розірвання договорів оренди нежитлових приміщень укладених 14.02.2014 року.

Таким чином, рішення суду та додаткове рішення суду постановлені з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для їх скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2018 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2018 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.О. Максюта

О.О. Томин