Справа № 487/3325/18
Провадження № 2/487/1757/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07.09.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва суддя Біцюк А.В., за участю секретаря Демиденко Н.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (54058, м. Миколаїв, вул.. Лазурна, 16 «б», кв. 82), ОСОБА_2 (54034, м. Миколаїв, пер. 1й Кузнечний, б. 6/1), ОСОБА_3 (54058, м. Миколаїв, вул.. Лазурна, 16 «б», кв. 82) до ОСОБА_4 (54058, м. Миколаїв, вул.. Лазурна, 16 «б», кв. 82) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

31.05.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, в якому посилаючись на те, що 25.02.2000 року ОСОБА_5 діяла в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 «б», в м. Миколаєві. Договір посвідчений біржею нерухомості «Єдвайс-Консульт» серії АВК №001520, реєстровий номер 1403. Даний договір зареєстрований в органах БТІ 10.03.2000 року за реєстровим записом №16752. Таким чином квартира АДРЕСА_1 «б» в м. Миколаєві, належить позивачам на праві спільній сумісній власності, по 1/3 частині кожному. Відповідач це колишній чоловік позивачки та батько її дітей.

В обґрунтування позову зазначив, що шлюбні відносини з відповідачем вони припинили в березні 2000 року, з цього часу відповідач зібрав всі свої речі і покинув квартиру. Весь час відповідач на звязок не виходить, місце проживання позивачам не відоме. Позивачі не можуть відчужувати квартиру поки в ній залишається зареєстрований відповідач, на підставі чого просить признати відповідача, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1 «б», кв. 82, таким, що втратила право користування вказаною квартирою.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявивилася належним чином була повідомлена, подола до суду заяву слухати справу без її участі, протии заочного рішення не заперечує.

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не зявивилася належним чином була повідомлена, подола до суду заяву слухати справу без її участі, протии заочного рішення не заперечує.

Позивач ОСОБА_3 до судового засідання не зявився належним чином був повідомлений, подав до суду заяву слухати справу без її участі, протии заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не зявився належним чином був повідомлений причини неявки суду не відомі, відзив суду не наддав, а також відповідача було викликано оголошенням розмішеного на офіційному сайті Заводського районного суду м. Миколаєва.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

25 лютого 2000 року ОСОБА_5, яка діяла в своїх інтересах і в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_6 і ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири №82 ао вул. Лазурна, 16 б в м. Миколаєві. Договір посвідчений біржею нерухомості «Єдвайс-Консульт», реєстровий номер 1403. Даний договір зареєстровано в органах БТІ 10.03.2000 року за реєстровим записом №16752. Таким чином квартира АДРЕСА_1 б в м. Миколаєві, належить позивачам на праві спільній сумісній власності, по 1/3 частині кожному.

Після укладання договору купівлі-продажу в квартиру вселилися ОСОБА_5, ОСОБА_6 таОСОБА_4.

ОСОБА_4 колишній чоловік ОСОБА_5. Шлюбні відносини між ними припиненні 07.12.2000 року. В березні 2000 року відповідач зібрав всі свої речі і покинув квартиру. Весь час відповідач на звязок не виходить, місце проживання позивачам не відоме.

Відповідно до довідки про склад сімї, виданої 28.04.2018 року за №709 Житлово-Комунальним підприємством «Бриз», в квартирі №82 за адресою: м. Миколаїв, вул. Лазурна, 16 б проживають пять осіб, а саме: позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,відповідач ОСОБА_4 та внучка ОСОБА_8.

Проте відповідач у вказаній квартирі з березня 2000 року не проживає, витрат по утриманню житлового приміщення не здійснює.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність відповідача за місцем мешкання понад рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в звязку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою: 54058, м. Миколаїв, вул. Лазурна, 16 б, кв. 82.

Зобовязати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради зняти відповідача ОСОБА_4, з реєстрації місця проживання за адресою: 54058, м. Миколаїв, вул. Лазурна, 16 б, кв. 82.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1,витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2,витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_3,витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 12.09.2018 року.

Суддя Біцюк А. В.