П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: Шарапової О.Л.

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

секретар: Кривопиша Я.О.

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

Особи, які подали апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

Оскаржується рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 квітня 2018 року, суддя Требух Н.В., проголошене 05 квітня 2018 року, повний текст виготовлено 12 квітня 2018 року.

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 1 215 624 грн. 96 коп., що становить згідно курсу НБУ станом на 17 жовтня 2017 року 32 450 доларів США та 11 310 Євро.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 червня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позичили у нього 32 450 доларів США та 11 310 Євро та зобовязалися повернути їх протягом двох років до 15 липня 2015 року. Зобовязання про повернення коштів взяв на себе ОСОБА_3, про що власноручно написав розписку, однак станом на 17 жовтня 2017 року кошти не повернуті.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 квітня 2018 року позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 288 860 грн. боргу та 1900 грн. 80 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що при ухваленні рішення суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути кошти, які були ним позичені 15 червня 2013 року, а в ході розгляду справи пояснював, що в лютому 2012 року передав ОСОБА_3 ще 11 000 дол. США, але в позовній заяві не ставилося питання про стягнення грошових коштів, позичених в лютому 2012 року. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що в ході кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 допитувалися свідки, які не були присутні при передачі грошових коштів; версії міфічного шахрайства різняться. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що він отримував від ОСОБА_2 в лютому 2012 року грошові кошти в сумі 11 000 дол. США, які були повернуті на вимогу останнього влітку 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що суд першої інстанції не врахував правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року; після судових дебатів суд оголосив перерву до наступного дня. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує, що суд належними доказами не обґрунтував те, що відповідачу були передані лише 11 000 дол. США, а протоколи допиту осіб у кримінальному провадженні не є належними доказами. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що згідно з розпискою від 15 червня 2013 року, яка написана відповідачем, загальна сума грошових коштів, яка була надана сімї ОСОБА_3, становить 11 310 Євро і 32 450 доларів США. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що суд не обґрунтував чому відхиляє доводи позивача з приводу того, що відповідач взяв на себе зобов»язання по поверненню позики.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, 15 червня 2013 року ОСОБА_3 було написано зобов»язання, згідно з яким він зобовязувався повернути ОСОБА_2 кошти в сумі 32 450 доларів США та 11 310 Євро на протязі двох років до 15 червня 2015 року (а.с. 45).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем особисто відповідачу було надано грошові кошти в сумі лише 11000 доларів США, доказів повернення яких відповідачем ОСОБА_3 не надано; інша частина коштів, які зазначені в зобовязанні, передавались сину відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який є повнолітнім.

Проте, з таким висновком суду частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного судочинства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов»язки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В ході розгляду справи відповідачем у встановленому законодавством порядку не оспорено, що грошові кошти не були ним одержані або були одержані у кількості меншій, ніж зазначено у зобов»язанні. Відповідачем не надано належних доказів щодо повернення одержаних грошових коштів позивачу.

З урахуванням приписів ст. 204 ЦК України, правочин, укладений між сторонами , є правомірним.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач належним чином зобов»язань по поверненню 32 450 доларів США та 11 310 Євро не виконав, а тому суму боргу слід стягнути в примусовому порядку.

З урахуванням приписів ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені останнім по сплаті судового збору.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути кошти, які були ним позичені 15 червня 2013 року, а в ході розгляду справи пояснював, що в лютому 2012 року передав ОСОБА_3 ще 11 000 дол. США, але в позовній заяві не ставилося питання про стягнення грошових коштів, позичених в лютому 2012 року, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки законодавство не містить заборони щодо написання зобов»язання ( розписки) через певний проміжок часу після фактичної передачі грошових коштів. Крім того, правочин, укладений між сторонами, з урахуванням приписів ст. 204 ЦК України, є правомірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 допитувалися свідки, які не були присутні при передачі грошових коштів; версії міфічного шахрайства різняться, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки правочин, укладений між сторонами, з урахуванням приписів ст. 204 ЦК України, є правомірним; оригінал зобов»язання знаходився у позивача, що також вказує на те, що відповідачем зобов»язання не виконане.

Доводи апеляційної скарги про те, що він отримував від ОСОБА_2 в лютому 2012 року грошові кошти в сумі 11 000 дол. США, які були повернуті на вимогу останнього влітку 2013 року, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в ході розгляду справи відповідачем не надано належних доказів щодо повернення одержаних грошових коштів позивачу. Оригінал зобов»язання знаходився у позивача, що також вказує на те, що відповідачем зобов»язання не виконане.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 квітня 2018 року змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 1 215 624 грн. 96 коп. та у відшкодування судових витрат 8 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат, повязаних з апеляційним розглядом справи, 12 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 червня 2018 року.

Головуючий:Судді: