Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року

місто Дніпро

єдиний унікальний номер судової справи 201/17297/17

номер провадження 2/201/873/2018

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі судді Ходаківського М.П.,

секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства «Жилсервіс-14» Дніпровської міської ради

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1П.) звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Жилсервіс-14» Дніпровської міської ради (далі КП «Жилсервіс-14» ДМР), у якому просиввизнати за ним право власності на приміщення, яке знаходиться підвалі у будинку № 10 по провулку Є. Коновальця (колишня назва провулок Урицького) у місті Дніпрі площею 15,7 кв.м у порядку набувальної давності.

В обґрунтування доводів позовуОСОБА_1 посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 травня 2009 року, зареєстрованого у спадковому реєстрі за № 9-928, від своєї матері ОСОБА_2 він успадкував квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва провулок Урицького) у місті Дніпрі. Відповідно до наказу № 140 від 06 червня 1996 року, виданого начальником Жовтневого житлово-експлуатаційного обєднання № 3, у користування ОСОБА_2 передано підвальне приміщення площею 15,7 кв.м. Указаним приміщенням користувалася його мати, його сімя та в даний час користується він як спадкоємець за заповітом. Отже, більше 20 років він та його сімя відкрито, безперервно володіють та користуються нерухомим майном підвальним приміщенням за указаною адресою.

Також він посилається на те, що як добросовісні користувачі ОСОБА_2, а потім і він, сплачували та в цей час сплачують квартирну плату за квартиру та підвальне приміщення, що підтверджується особовим рахунком № 3-260601 на загальну площу 72,1 кв.м, а також квитанціями про сплату квартирної плати. Спірне підвальне приміщення є ізольованим, має окремий вхід, до житлового фонду не належить, інженерні мережі, комунікації, лічильники, вентиляційні камери та інші вузли, внутрішньо будинкові системи призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців у спірному приміщенні відсутні, що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс-14» ДМР, яке є правонаступником ЖЕО-3, а тому, посилаючись на приписи ст. 344 ЦК України, позивач просить визнати за ним право власності на указане підвальне приміщення.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 листопада 2017 року указана позовна заява передана для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с. 1).

Ухвалою судді від 28 листопада 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Жилсервіс-14» про визнання права власності на приміщення за набувальною давністю (а.с. 34).

Представник позивача ОСОБА_3 надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за наявними у справі доказами.

Відповідач просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти задоволення позову.

Указом Президента України № 449/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів» ліквідовано Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська та утворено Третій окружний суд міста Дніпра у Соборному районі міста Дніпра та Солонянському районі Дніпропетровської області із місцезнаходженням у місті Дніпрі та селищі міського типу Солоному Дніпропетровської області.

Згідно із ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 15 травня 2009 року ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_2 належить квартира № 3 по пр-ку Урицького, буд. 10, у м. Дніпрі (а.с. 9).

Відповідно до листа КП «Жилсервіс-14» ДМР від 01 вересня 2017 року підвальне приміщення площею 15,7 кв.м, розташоване під кв. 3 будинку 10 по пр-ку ОСОБА_4 06 червня 1996 року передано ОСОБА_2, яким також фактично користувався і користується ОСОБА_1 (а.с. 17).

Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, умовами виникнення права власності за давністю володіння є: добросовісність, відкритість, безперервність, тривалість володіння.

При цьому добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, отже встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років.

Для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності не достатньо. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Набувальна давність застосовується до випадків безтитульного володіння чужим майном.

Виходячи з положень ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає таке визначення права комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач є власником квартири у будинку, де розташоване спірне приміщення, на яке він просить визнати право власності, це приміщення ідентифікується як підвальне приміщення.

Позивач стверджує, що він та його сімя більше 20 років безперервно володіють вказаним приміщенням, а тому вважає, що набув право власності на нього.

Будинок за адресою: м. Дніпро, ОСОБА_4, 10, є багатоквартирним будинком.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (ч. 2 ст. 382 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

За положеннями ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що оскільки спірне приміщення є допоміжним, воно не може бути передано у власність позивача, адже право користування цим приміщення мають інші мешканці будинку.

До того ж згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Тобто давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

ОСОБА_1 в обґрунтування позову посилається на наказ № 140 від 06 червня 1996 року, виданий Жовтневим ЖЕО-3, як на підставу, що підтверджує добросовісність заволодіння спірним майном

Таким чином, позивач користується спірним приміщенням на підставі відповідного правого акта, тобто володіє майном за волею власників: знає, хто є власниками цих приміщень, тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на зазначене нежитлове приміщення на підставі ст. 344 ЦК України.

Судові витрати розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають з огляду на результат вирішення справи.

На підставі викладеного

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-14» Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська.

Повний текст рішення складено 11 червня 2018 року.

Суддя М.П.Ходаківський