РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"30" серпня 2018 р. 145/723/18

2/145/563/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що йому на підставі договору дарування від 20.07.1988 р. належить будинок АДРЕСА_1. За даною адресою зареєстровані: він, його дружина ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_2

Фактично в будинку проживає він з дружиною та дочкою.

Відповідач в даному житлі не проживає, з 2016 року відповідач фактично проживає в АДРЕСА_2 та не користується правом на житло в його будинку.

Він має намір оформити субсидію на оплату комунальних послуг, але реєстрація відповідача за адресою розташування його будинку, перешкоджає йому в цьому. Знятися з реєстрації за власною заявою відповідач не бажає, мотивуючи свою поведінку браком часу.

Просить визнати ОСОБА_2, 1987 року народження, таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 тричі 07.06.2018 р., 13.07.2018р., 30.08.2018 р. в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується розписками про вручення рекомендованих повідомлень.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування даним житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла, або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_1, що стверджується договором дарування від 20.07.1988 р. (а.с. 3-4).

За даною адресою зареєстровані: позивач ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_2, що стверджується домовою книгою (а.с. 7-9).

Фактично в будинку проживає позивач з дружиною та дочкою, ОСОБА_2 фактично прописаний за даною адресою, але на протязі останніх півтора року не проживає, що стверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.10.2016 р. (а.с. 6) та від 16.04.2018 р. (а.с. 5) та показаннями свідка ОСОБА_5, яка дала показання про те, що вона сусідка і кума позивача, проживає по АДРЕСА_3. Син позивача ОСОБА_2 в серпні 2016 року одружився і виїхав проживати в м. Вінницю до дружини і вона його більше по АДРЕСА_1 жодного разу не бачила. Вона працює одну добу, а три доби вдома, якби він з'являвся, вона б його обов'язково побачила. Вона часто буває в будинку позивача, однак навіть речей сина там не бачила.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 405, ЦК України, 71 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, тобто з 07.09.2018 року.

Суддя Мазурчак А. Г.