Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №279/11008/15 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Снігір В.М. в м.Коростень,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що 08 листопада 2013 року між ним та Кримським відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу на суму 10 000 грн строком на 6 місяців зі сплатою 16 % річних. Він вніс на рахунок відповідача 10 000 грн, проте останній після закінчення строку дії депозитного договору суму вкладу та нарахованих відсотків не повернув. Неправомірними діями банк завдав йому моральну шкоду. Враховуючи вищевикладене просив, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000 грн вкладу за договором, 3 600 грн відсотків за користування депозитом та 10 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 10 000 грн депозиту відповідно до договору банківського вкладу від 08 листопада 2013 року, 18 % річних від суми вкладу в розмірі 3 600 грн, 1 000 грн моральної шкоди, 551 грн судового забору. У задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задовленні позову. Вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами депозитного договору, зокрема, не надано документів, які підтверджують внесення коштів на виконання вказаного правочину. Додані до матеріалів справи докази не є належними та допустимими доказами, їх копії не засвідчені належним чином, з оригіналами документів не звірялись.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.11.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (місце укладення відділення м.Саки, вул.Радянська,23) був укладений договір №SAMDN8183 про банківський строковий вклад (депозит) «Депозит Плюс» на 6 місяців в гривнях.

На підставі зазначеного договору позивач ОСОБА_1 вніс на депозит банку 10 000 грн на строк 6 місяців.

Відповідно до умов договору після закінчення терміну дії договору банк зобов'язаний повернути вкладнику депозитні кошти з виплатою відсотків в розмірі 16% річних та 2% річних бонусів.

28 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідач з проханням виплатити кошти за депозитним вкладом, оскільки 08 травня 2014 року закінчився строк розміщення вкладу позивача за договором № SAMDN8183.

У свою чергу, відповідачем була надана позивачу відповідь від 05 травня 2015 року, у якій банк зазначив, що через політичні події в країні виникли складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк». Також зазначив, що відповідно до постанови Правління Національного банку Уккраїни від 06 травня 2014 року №260 ПАТ КБ «ПриватБанк» припиняє подальшу діяльність на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь.

Після закінчення терміну дії договору банк коштів позивачу не повернув.

На підтвердження факту існування договірних правовідносин та внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок банку позивач до позовної заяви долучив копію договору від 08 листопада 2013 року № SАMDN8183, копію додаткової угоди від 08 листопада 2013 року до договору № SАMDN8183 та копію касової квитанцї про внесення коштів.

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ці документи, оформлені відповідно до Інструкції про касові операції в банках України та Інструкції про ведення касових операцій банками України, є належним підтвердженням укладення з відповідачем договору банківського вкладу.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

У пункті 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб, на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

У пункті 3.3 глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, а також застосовуючи правила ч.2 ст.27, ст.ст.58,59,64 ЦПК України 2004 року, не надало суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цими договором, не надходили грошові кошти до банку, а так само доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1. ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260, оскільки згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Відповідно до ч.3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов'язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Як встановлено судом першої інстанцій, на звернення ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення коштів, банк зобов'язання з повернення коштів не виконав.

На підставі встановлених обставин справи та наданих позивачем копії договору від 08 листопада 2013 року № SАMDN8183, копії додаткової угоди від 08 листопада 2013 року до договору № SАMDN8183 та копії касової квитанції про внесення коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведення позивачем факту укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення позивачем грошових коштів у заявленому ним розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів належними доказами факту укладення договору банківського вкладу між сторонами, так як копія квитанції повинна бути підписана касиром та засвідчена відтиском печатки є необгрунтованими.

Під ча розгляду справи в апеляційній інстанції оглянуто оригінал договору від 08 листопада 2013 року № SАMDN8183, оригінал додаткової угоди від 08 листопада 2013 року до договору № SАMDN8183. Зміст цих документів відповідає змісту копії договору від 08 листопада 2013 року № SАMDN8183, копії додаткової угоди від 08 листопада 2013 року до договору № SАMDN8183. Текст оригіналу квитанції від 08 листопада 2013 року є нечитаємий, оскільки за технічними умовами виготовлений таким чином, що з часом зникає. Оригінал квитанції є значно гіршим порівняно з копією квитанції, яка була зроблена у вересні 2015 року.

Тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 10 000 грн.

Між тим, задовольняючи позов в частині стягнення відсотків в сумі 3 600 грн, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Договором банківського вкладу № SAMDN8183 передбачено, якщо вкладник не виявив бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Проценти на період нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу.

Факт забрати банківський вклад, ОСОБА_1 виявив у його зверненні до відповідача про повернення вкладу.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором.

Однак, після закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Згідно ч.2 ст.1070 ЦК України проценти передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Депозитний договір, укладений між сторонами не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після заявлення вкладником вимоги про повернення суми вкладу чи закінчення терміну його дії.

Суд першої інстанції не врахував зазначені правові позиції, не звернув уваги на умови договору та дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків в сумі 3 600 грн.

Оскільки між сторонами не припинилися зобов'язальні відносини щодо повернення депозитного вкладу, позивач має право на отримання процентів за користування його коштами у розмірі, що сплачуються банком за вкладом на вимогу та такий розмір становить 1% річних.

Виходячи з позовних вимог, розмір відсотків від вкладу у 10 000 грн за період з 09.11.2013 по 08.05.2014 складає 900 грн, а за період з 09.05.2014 по 01.10.2015 ( по день звернення з позовом до суду) складає 1 600 грн, а всього 2 500 грн.

Тому рішення суду в цій частині позовних вимог підлягає зміні, із зменшенням суми відсотків з 3 600 грн до 2 500 грн.

Помилковим є рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

За правилами ч.4 ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли із договору депозиту.

Між тим, умовами спірного договору не передбачено стягнення моральної шкоди. У зв'язку з наведеним у суду першої інстанції не було правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

З огляду на наведене, рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року змінити в частині стягнення відсотків по депозиту, зменшивши розмір стягнутих відсотків з 3 600 грн до 2 500 грн.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року в частині вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 14 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді