Справа № 362/4462/16-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/3457/18 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 49 12.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сержанюка А.С., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене в м. Васильків 15 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на її користь пені за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 3863300 грн., в травні 2018 року своєю заявою позивач зменшила розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з травня 2014 року по травень 2018 року до суми 122500 грн.

Посилалася на те, що 05 серпня 2014 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісяця, починаючи з 13 травня 2014 року до повноліття дитини. 18 листопада 2014 року ухвалою Апеляційного суду Київської області рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області залишено без змін.

15 грудня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області виданий виконавчий лист №2/357/2359/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 та 21 січня 2015 року постановою Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження.

Оскільки ОСОБА_2 не виконує рішення суду та не сплачує аліменти, утворилась заборгованість по аліментам за період з травня 2014 року по травень 2018 року в розмірі 122500 грн., вона має право на стягнення із відповідача пені в розмірі 100 % від суми заборгованості - 122500 грн. Крім того просить стягнути на її користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10000 грн. та витрати за сплату судового збору.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської областівід 15 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 13 травня 2014 року по травень 2018 року в сумі 122500 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської областівід 15 червня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, а саме неправильне тлумачення норми закону та застосування норми закону, який не підлягає застосуванню, незастосування закону, який підлягав застосуванню, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що справа розглядалася із порушенням правил підсудності, оскільки відповідач зареєстрований не у Васильківському районі, а в м. Фастові, і позов повинен був розглядатися саме Фастівським міськрайонним судом.

Крім того, сума, яка стягнута за рішенням суду, не вирахувана ні позивачем, ні самим судом як неустойка. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості по аліментам, стягнуті грошові кошти взагалі не є неустойкою, а нарахованим боргом за аліментами без нарахування пені та без урахування сплачених відповідачем коштів та наявності відкритого за домовленістю між сторонами в якості аліментів депозитного рахунку на ім'я сина. Розрахунок самої неустойки за кожен день прострочення в матеріалах справи відсутній, що є підставою для скасування рішення суду.

Від позивача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання зазначила, що за час розгляду справи з жовтня 2016 року по 15 червня 2018 року ані відповідач, ані його представник без поважних причин не заявили Васильківському міськрайонному суду Київської області про непідсудність справи, а отже немає підстав для застосування вимог ч. 2 ст. 378 ЦПК України.

При зверненні до суду в 2016 році ОСОБА_3 був здійснений розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 19 листопада 2014 року до 01 вересня 2016 року, яка на той момент вже склала 3863300 грн., що значно перевищує встановлений ч. 1 ст. 196 СК України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, яка діяла на момент відновлення провадження в справі в 2018 році. Тому позивач, керуючись вимогами чинного законодавства, враховуючи, що розмір стягуваних аліментів щомісячно не змінюється, так як аліменти стягуються в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., відсутність сплати аліментів відповідачем з моменту їх стягнення до травня 2018 року, збільшення як періоду стягнення, так відповідно і розміру заборгованості, вважала за доцільне просити суд першої інстанції стягнути пеню за весь період з моменту винесення рішення в розмірі 100 % від наявної заборгованості по аліментам на день винесення рішення судом. У даному випадку позивач виходила із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов'язання, яка і повинна доказувати протилежне.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Відкриваючи провадження у справі суд вважав, що спір підсудний Васильківському міськрайонному суду Київської області.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини позов частково задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 13 травня 2014 року і до повноліття дитини.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Васильківського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, адреса постійного місця проживання зазначена АДРЕСА_2 адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року).

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, отриманих судом до відкриття провадження в справі, ОСОБА_2 з 04 червня 1997 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 27, 149).

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 цього Кодексу.

Разом із тим, всупереч вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, суд відкрив провадження в справі і розглянув її по суті з порушенням правил підсудності.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до п. 5. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як вбачається із матеріалів справи, в травні 2018 року ОСОБА_2, надаючи відзив на позовну заяву ОСОБА_3, вказував, що відкриття провадження у справі здійснено з порушенням правил підсудності (а. с. 84), однак дані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) та направлення справи на розгляд за встановленою законом підсудністю за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (ч. 1 ст. 27 ЦПК України) до Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 378, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської областівід 15 червня 2018 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів направити на розгляд за встановленою законом підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області (Київська область, м. Фастів вул. І.Ступака 25).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2018 року.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Сержанюк А.С.

Фінагеєв В.О.