Справа №173/367/18
Провадження №2/173/477/2018
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.
При секретарі - Рудовій Л.В.
За участю: представника позивача - адвоката ОСОБА_1
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням ,-
16.02.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_2, з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_3
23.03.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.
28.03.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 07 червня 2018 року.
07.06.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 21.08.2018 року.
21.08.2018 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 06.09.2018 року.
Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
06.09.2018 року оголошено вступну та резолютивну частині рішення
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі договору дарування від 30.03.1994 року вона є власником будинку АДРЕСА_1 Договір дарування посвідчений державним нотаріусом верхньодніпровської нотаріальної контори 30.03.1994 року та зареєстрований в реєстрі за № 2-848
28.10.1999 року у належному їй будинку, як член її сім'ї, був зареєстрований син позивачки ОСОБА_3
Після досягнення повноліттят її син неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за різні злочини. В період з 2007 року по 2011 рік відповідач відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Після відбуття покарання відповідач інколи приїздив додому. Але не часто і не надовго.
Останній раз відповідач приїздив до неї додому в 2015 році, з того часу більше в будинку не з'являвся та не проживав.
Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні ним, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що й стало підвою звернення до суду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади. В судове засідання не з'явився. відзиву на позовну заяву не подав.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_2, є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі дарування від 30.03.1994 року. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом верхньодніпровської нотаріальної контори 30.03.1994 року та зареєстрований в реєстрі за № 2-848, що підтверджується копією договору дарування.
В зазначеному вище будинку з 28.10.1999 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3, що підтверджується даними домової книги та адресною довідкою. Відповідач був зареєстрований у зазначеній квартирі як член сім'ї позивачки, так як є її сином.
Позивач зазначає, що відповідач не проживає в належному їй будинку з 2015 року. Даний факт підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради від 14.02..2018 року, в якому вказується, що ОСОБА_3, фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2015 року по теперішній час, що підтверджується сусідами.
Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.
Будь-яких доказів для підтвердження факту проживання належному позивачці будинку, наміру користуватись ним, відповідач суду не надав.
Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має та не мав наміру проживати у будинку позивача та користуватись нтм.
За даних обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1
Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб, не потребує.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 705.00 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1
Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, понесені судові витрати в сумі 705.00 грн., за сплачений судовий збір.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16.09.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 17.09.2018 року

Оприлюднене 17.09.2018 року

Рішення набирає законної сили 17.10.2018 року