Справа № 419/1627/18
Провадження № 2/419/393/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,

при секретарі - Логвиновій О. А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Дмитрівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її чоловік - ОСОБА_2, який проживав та був зареєстрований разом з нею в АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) розміром 12.19 умовних кадастрових гектарів в КСП «Україна» с. Дмитрівка Новоайдарського району Луганської області та житловий будинок з господарськими та будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1. Вказаний будинок належав померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке було видано 29.11.1989 року виконкомом Новоайдарської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Новоайдарської районної ради народних депутатів №321 від 21.11.1989 року, право власності зареєстровано Стахановським бюро технічної інвентаризації 29.11.1989 року, запис № 244 в реєстровій книзі № 3.

Заповіту ОСОБА_2 не залишив. Позивач є дружиною померлого, тобто є спадкоємцем першої черги за законом. Після відкриття спадщини у передбачений законом шестимісячний термін ОСОБА_1 подала до Новоайдарської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 Більше ніхто спадщину ОСОБА_2 не приймав. Після спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини позивач отримала у державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай). Свідоцтво про право на спадщину на будинок позивач не отримувала, так як продовжувала жити в даному будинку.

На даний час позивач має намір оформити спадкові права на вказаний будинок, з метою його продажу, однак виявилося, що правовстановлюючий документ на будинок, а саме свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 29.11.1989 року наразі втрачено.

При зверненні до нотаріальної контори позивач отримала роз'яснення, відповідно до якого через відсутність свідоцтва про право на спадщину вона не має змоги розпоряджатися вищевказаним майном (зокрема, продати), що порушує її права спадкоємця. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду з заявою про визнання за нею права власності на спадковий будинок, що належав ОСОБА_2

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, в поданій позовні заяві просила розглядати справу за її відсутності (а.с.2 - зворотна сторона).

Представник відповідача до Дмитрівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області - Денисенко В.І. в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень частини до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер чоловік позивача - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5). На час смерті ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 30, виданою 30.05.2018 року Дмитрівською сільською радою Новоайдарського району Луганської області (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) розміром 12.19 умовних кадастрових гектарів в КСП «Україна» с. Дмитрівка Новоайдарського району Луганської області та житловий будинок з господарськими та будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1.

Вказаний будинок належав померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке було видано 29.11.1989 року виконкомом Новоайдарської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Новоайдарської районної ради народних депутатів №321 від 21.11.1989 року, право власності зареєстровано Стахановським бюро технічної інвентаризації 29.11.1989 року, запис № 244 в реєстровій книзі № 3 (а.с.12).

Заповіту ОСОБА_2 не залишив. Позивач є дружиною померлого, тобто є спадкоємцем першої черги за законом.

Факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, перебували в шлюбі та були подружжям підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Після відкриття спадщини у передбачений законом шестимісячний термін ОСОБА_1 подала до Новоайдарської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 Більше ніхто спадщину ОСОБА_2 не приймав. Після спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини позивач отримала у державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕА № 132338 від 25.07.2001 року (а.с.13). Свідоцтво про право на спадщину на будинок позивач не отримувала, так як продовжувала жити в даному будинку.

На даний час позивач має намір оформити спадкові права на вказаний будинок, з метою його продажу, однак виявилося, що правовстановлюючий документ на будинок, а саме оригінал свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.11.1989 року наразі втрачено.

При зверненні до нотаріальної контори позивач отримала роз'яснення, відповідно до якого через відсутність свідоцтва про право на спадщину вона не має змоги розпоряджатися вищевказаним майном (зокрема, продати), що порушує її права спадкоємця. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду з заявою про визнання за нею права власності на спадковий будинок, що належав ОСОБА_2

Відповідно до положень Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, тобто в даному випадку підлягає застосуванню положення ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки спадщина відкрилась у 2000 році.

Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час смерті ОСОБА_2, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК України в редакції 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Оскільки ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з померлим ОСОБА_2, то відповідно до положень ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, вона є спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 вступила у володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Відповідно до ст. 6 ЦК України в редакції 1963 року захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема, шляхом визнання цих прав.

Позивачем доведено відсутність у неї можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадкове майно, що є підставою для звернення до суду за захистом права в судовому порядку, зокрема й шляхом його визнання.

З урахуванням вищенаведеного, суд вбачає законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки остання є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2, підтвердила належними доказами обставини, викладені в позовній заяві, та відсутність можливості вирішення даного спору в нотаріальному порядку. Представник відповідача позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 524, 525, 526, 527, 529, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 р., Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 81, 127, 206, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою с. Дмитрівка Новоайдарського району Луганської області, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке належало ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 у складі якого: А1Жаа1 - житловий будинок загальною площею 89,60 кв.м., житловою площею 42,30 кв.м, Б - літня кухня, В - сарай, Г - сарай, 3 - сарай, Д - погріб, Н - навіс, У - вбиральня, №1, №2, №3, №4, № 5, №6 - спорудження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручену у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя О. М. Іванова