Справа № 562/886/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2018 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області у складі: головуючого судді Мички І.М., при секретарі Аврамчук Н.П., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності користуванні жилим приміщенням та виділ частки в натурі, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності користуванні жилим приміщенням та виділ частки в натурі. Свої позовні вимоги мотивує , тим, що він є власником нерухомого майна на праві приватної спільної часткової власності ? частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування НОМЕР_1 від 21.10.2008 року.

Відповідачка є співвласником у приватній частковій власності вказаної квартири з часткою ?. На даний час частки між співвласниками не розподіленні в натурі і позивач не може фактично користуватися належною йому часткою у спірній квартирі. Так зі сторони відповідачки вчиняються перешкоди щодо доступу до вхідних дверей і зокрема до самої кімнати у спільній квартирі. Угоди про спосіб користування частками у спільному нерухомому майні між ними не досягнуто. На компенсацію ринкової вартості сторони не погоджуються, тому позивач просить суд зобов»язати відповідачку не чинити перешкоди у користуванні належною йому на праві приватної часткової власності квартирою №1 по вул. Гончара 22 в м. Здолбунів, та виділити йому у власність кімнату 3.3. (11,1м.20) . з метою в подальшому облаштувати окремий вхід до цієї кімнати таким чином усунути своє порушене право на власність.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов в частині усунення перешкод не визнали за безпідстапвністю решту позовних вимог щодо розподілу квартири в натурі визнали вказуючи на домовленість про порядок користування спільним майном, саме кімната площею 11,7кв.м. належить позивачу, а кімната площею 9,1кв.м , кухня та коридор залишаються у власності відповідачки.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов наступного висновку;

Спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 28,0 кв.м., складається з 2-х житлових кімнат площею 20,2 кв.м. ( 9,1 кв.м та 11,1 кв.м. ) , кухні 6,4 кв.м. та коридору 1,4 кв.м.

Згідно договору дарування від 21.10.2008 року № 22226 посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненсьокї області Грабар О.А. ? спірної квартири належить позивачу, а інша частина ? належить відповідачу.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

ОСОБА_1 учасник спільної часткової власності володіє ідеальною часткою майна тобто 1/2, іншою ? часткою володіє ОСОБА_4 Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

ОСОБА_1 із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з положень ст.ст.183,358,364,380,382 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.п.6,7постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» слід дійти висновку, що виділ в натурі часток жилого будинку (квартири), що є спільною частковою власністю, може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку (квартири), яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Згідно проведеної у справі судово будівельної експертизи та відповідно до висновкусудоовго експерта №95 від 14.12.2017 року, варіант розподілу при,якому ОСОБА_1 виділяютьється у власність кімната №3 площею 11,7 кв.м. є неможливим.

При з»ясуванні обставин справи в судовому засіданні допитани в якості спеціаліста представник Здолбунівської міської Ради-Лідіч В.І., який повідомив суду, що за наявності звернення ОСОБА_1 з заявою про надання дозволу на добудову та влаштування окремого входу до кімнати, яку просить виділити йому у власність ОСОБА_1 та ка технічна можливість існує на небуде порушувати інтересів третіх осіб.

За встновлених судом обставин суд переконаний у частковому задоволенні позову, так як даний спір іншим способом вирішити неможливо.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні кімнатою то суду не надано доказів порушення прав позивача в користуванні власністю тому в цій частині у позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 358,364, 380,382 ,391 ЦК України, ст.ст. 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 , 280-282 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задовольнити частково;

-виділити у власність ОСОБА_1 із спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 згідно техпаспорту квартири- кімнату №3 площею 11,1кв.м.

-виділити у власність ОСОБА_4 із спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 згідно техпаспорту квартири- кімнату №2 площею 9,1кв.м, кухню під літерою №1 площею 6,4м.кв. та коридор під літерою 1 площею 2,8м.кв.

У решті позовних вимог ОСОБА_1-відмовити.

Витрати у справі віднести на сторони у розмірах фактично понесених вират.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: І.М.Мичка