Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2018 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Ромазан Л.С.,

при секретарі Будз М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2 Голуб»юк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Тернопільської області, треті особи ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майножитловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 міської ради Тернопільської області, в якому просить визнати за ним право власності на майно житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в с.Застіноче, вул.Підстінка,17, Теребовлянського району Тернопільської області, після смерті 12 лютого 2000 року ОСОБА_4, в порядку спадкування. Позивач не може отримати свідоцтво про право власності на вказане спадкове майно через те, що спадкове майно є спільною сумісною власністю подружжя.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із мотивів, викладених у позові та вказав, що його батькові ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в с.Застіноче, вул.Підстінка,17, Теребовлянського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок. На момент видачі вказаного свідоцтва його батько більше 10 років не проживав із своєю дружиною (його матір»ю) ОСОБА_2. 16 січня 1995 року рішенням Теребовлянського районного суду шлюб між його батьками було розірвано. Його мати ОСОБА_2 з 1980 року по даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті батька він прийняв спадщину, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу його свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки спадкове майно відноситься до права спільної сумісної власності, тобто належало його батькові та матері, з чим він не погоджується і вважає, що батько є єдиним власником зазначеного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 міська рада Тернопільської області у судове засідання не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог ОСОБА_1

Третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора в судове засідання не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_2 Голуб»юк Г.В. позову не визнала та в судовому засіданні пояснила, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в с.Застіноче, вул.Підстінка,17, Теребовлянського району Тернопільської області, належить до майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а тому за позивачем не може бути визнано право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності на цілий будинок. У задоволенні позову просить відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Між батьками позивача 6 вересня 1958 року зареєстровано шлюб, який на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 січня 1995 року розірвано.

Згідно із інформацією Теребовлянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 30 травня 2018 року № 585/14-04-01 актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відсутній.

Таким чином, суд вважає, що шлюб між батьками, незважаючи на судове рішення, у встановленому законом порядку не припинено.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 жовтня 1990 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної ради Тернопільської області, ОСОБА_4 на праві особистої власності належав цілий житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Острівець (в даний час с.Застіноче), вул.Підстінка,17 Теребовлянського району Тернопільської області.

Спадкодавець ОСОБА_4 набув право власності на вказаний будинок, будучи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім»ю України

майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною

сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,

якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства,

доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного

заробітку.

Частиною 1 статті 28 вказаного Кодексу передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

З урахуванням зазначених правових норм, які діяли на час набуття права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належало кожному по ? частці у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами в с.Застіноче, вул.Підстінка,17, Теребовлянського району Тернопільської області.

ОСОБА_4 31 серпня 1999 року склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 12 лютого 2000 року, що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.

Після смерті ОСОБА_4 залишилась ? частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с.Застіноче, вул.Підстінка,17, Теребовлянського району Тернопільської області, як у майні спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд Теребовлянського БТІ вартість спадкового житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами складає 126170 грн.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілий житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами йому відмовлено через належність зазначеного нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя.

Інша спадкоємець майна померлого, яка мала право на обов»язкову частку, його дружина ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка не зверталась.

Судові витрати позивач просить залишити за ним.

Відповідно до ст.1223,1268 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її.

На підставі викладеного, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, визнавши за ОСОБА_1 право власності на ? частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що у с.Застіноче, вул.Підстінка,17, Теребовлянського району Тернопільської області, після смерті12 лютого 2000 року ОСОБА_4.

Керуючись ст.76-80, 200, 263-265 ЦПК України, ст.1223, 1268 ЦК України, суд,-

вирішив:

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на ? частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що у с.Застіноче, вул.Підстінка,17, Теребовлянського району Тернопільської області, після смерті 12 лютого 2000 року ОСОБА_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Суддя