Справа № 341/3223/13-ц
Провадження № 22-ц/779/548/2018
Головуючий у 1 інстанції Мула О. Д.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду в складі судді Мули О.Д., ухвалене 26 липня 2016 року у м. Галичі Івано-Франківської області, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 15 листопада 2003 року до 24 березня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання ними придбано автомобілі, зокрема: Богдан DF-25 (АТС031485), реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску; Mercedes-Benz 500 SEL (АТС003448), реєстраційний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску; IVЕСO 35S18V, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску; JEEP Grand Cherokee 5.2 (САЕ573997), реєстраційний номер НОМЕР_4; Mercedes-Benz S500L (CAA951230), реєстраційний номер НОМЕР_5, 2003 року випуску. А також трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та незавершене будівництво по АДРЕСА_3, Галицького району. Крім того, в цей період ними проведено капітальний ремонт житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2, збудовано ряд нерухомих об'єктів.

Посилаючись на вказані обставини просила визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя: 79/100 частки житлового будинку, вартість якої складає 112 112,43 грн, майстерню-склад (будівельні матеріали), вартістю 71 542,86 грн, гараж (будівельні матеріали), вартістю 38 211,69 грн, будинок відпочинку (альтанка) (будівельні матеріали), вартістю 51 653,63 грн, які знаходяться по АДРЕСА_2. Провести поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, вартістю 772 301,23 грн; незавершений будівництвом житловий будинок (ступінь готовності 57 % (будівельні матеріали)) по АДРЕСА_3, вартістю 807 882,09 грн; 79/100 частки житлового будинку, вартістю 112 112,43 грн, майстерню-склад (будівельні матеріали), вартістю 71 542,86 грн, гараж (будівельні матеріали) вартістю 38 211,69 грн, будинок відпочинку (альтанка) (будівельні матеріали), вартістю 51 653,63 грн, які знаходяться по АДРЕСА_2, що складає 58/100 частки від загальної вартості спільної сумісної власності подружжя.

За ОСОБА_2 визнати право власності на автомобілі: Богдан DF-25, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 68 040,00 грн; Mercedes-Benz 500 SEL (АТС003448), реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 398 120,00 грн; IVЕCO 35S18V, реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 209 760,00 грн, JEEP Grand Cherokee 5.2 (CAE573997), реєстраційний номер НОМЕР_6, вартістю 1 426 520,00 грн; Mercedes-Benz S500L (CAA951230), реєстраційний номер НОМЕР_5, 2003 року випуску, вартістю 537 590,00 грн, що складає 42/100 частки від загальної вартості спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Галицького районного суду від 26 липня 2016 року позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та в порядку поділу спільного майна подружжя виділено їм в приватну власність по 1/2 ідеальній частці цієї квартири. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є лише спірна квартира, на 1/2 частки якої має право позивач. Інше майно в м. Бурштині, зокрема, житловий будинок, наявні споруди по АДРЕСА_2 та об'єкт незавершеного будівництва по вул. Івасюка, 13 є особистою приватною власністю відповідача, а тому поділу не підлягають. Також місцевий суд вважав, що не підлягають поділу транспортні засоби, оскільки три з них (автомобілі Мercedes-Benz 500 SЕL (АТС003448), реєстраційний номер НОМЕР_7, JEEP Grand Сherokee 5.2 (CAE573997), реєстраційний номер НОМЕР_8, та Мercedes-Benz S 500L (CAA 951230), реєстраційний номер НОМЕР_5) зняті з обліку за час їх спільного проживання в шлюбі та за згодою позивача. А автомобілі Богдан DF-25 (АТС031485), реєстраційний номер НОМЕР_9 та ІVЕСО 35S18V, реєстраційний номер НОМЕР_10 не належать до спільно придбаного майна подружжя.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 5 серпня 2016 року подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначала, що станом на час припинення сімейних відносин та ведення спільного господарства (грудень 2012 року) за ОСОБА_2 було зареєстровано п'ять автомобілів. А саме: Богдан DF-25 (АТС031485), реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску; Mercedes-Benz 500SEL (АТС003448), реєстраційний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску; IVЕСO 35S18V, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску; JEEP Grand Cherokee 5.2 (САЕ573997), реєстраційний номер НОМЕР_4; Mercedes-Benz S500L (CAA951230), реєстраційний номер НОМЕР_5, 2003 року випуску. Два останні знято ним з реєстрації у лютому 2013 року без її згоди. При цьому договору їх купівлі-продажу ОСОБА_2 не укладав, продовжував в подальшому ними користуватися.

Вказує, що наведеним обставинам суд не дав належної оцінки, а також не навів у рішенні мотивів з яких прийшов до висновку, що два автомобілі Mercedes-Benz та автомобіль JEEP Grand Cherokee не підлягають поділу.

Необґрунтованим є також висновок суду щодо відсутності підстав для поділу двох інших транспортних засобів - автомобілів Богдан DF-25 та IVЕСO. Разом з тим у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують технічну несправність автомобіля Богдан DF-25. Аналогічно як відсутні докази щодо використання відповідачем автомобіля IVЕСO 35S18V у підприємницькій діяльності.

ОСОБА_2, в інтересах якого діяв адвокат ОСОБА_4, у вересні 2016 року подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких покликався на обґрунтованість висновків суду, відповідність їх встановленим обставинам та матеріалам справи. Вказував, що 1 листопада 2006 року придбано автомобіль Mercedes-Benz 500, реєстраційний номер НОМЕР_2. Оскільки відповідач мав намір займатись підприємницькою діяльністю, то за спільною домовленістю із позивачем цей автомобіль було відчужено. За виручені кошти 7 листопада 2007 року придбано інший автомобіль - Богдан DF-25, реєстраційний номер НОМЕР_1, який до повного технічного зносу використовувався у підприємницькій діяльності. Також для здійснення підприємницької діяльності придбано автомобіль IVЕСO 35S18V. Автомобілі JEEP Grand Cherokee 5.2, реєстраційний номер НОМЕР_4 та Mercedes-Benz S500L, реєстраційний номер НОМЕР_5 відчужено з метою погашення боргу перед ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 листопада 2016 року рішення Галицького районного суду від 26 липня 2016 року в частині відмови у визнанні транспортних засобів спільною сумісною власністю скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано об'єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобілі Богдан DF-25 (АТС031485), 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 68 040 грн, IVЕСO 35S18V, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 209 760,00 грн, Mercedes-Benz 500SEL (АТС003448), 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 398 120,00 грн, JEEP Grand Cherokee 5.2 (САЕ573997), 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, вартістю 142 620,00 грн, Mercedes-Benz S500L (CAA951230), 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, вартістю 537 590,00 грн.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 678 065,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_4 Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 листопада 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ автотранспортних засобів скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно із п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з чим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився повторно будучи належним чином повідомленим, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим апеляційний суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення. А справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині поділу автотранспортних засобів виходив з того, що три автомобілі: Мercedes-Benz 500 SЕL (АТС003448), реєстраційний номер НОМЕР_7, JEEP Grand Сherokee 5.2 (CAE573997), реєстраційний номер НОМЕР_8, та Мercedes-Benz S 500L (CAA 951230), реєстраційний номер НОМЕР_5 зняті з обліку за час спільного проживання сторін в шлюбі та за згодою позивача. А автомобілі Богдан DF-25 (АТС031485), реєстраційний номер НОМЕР_9 та ІVЕСО 35S18V, реєстраційний номер НОМЕР_10 придбані ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем та використовуються у підприємницькій діяльності, тому не є спільним сумісним майном подружжя.

Однак, погодитися з такими висновками місцевого суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

За правилами статті 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що сторони - колишнє подружжя. В березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 17 квітня 2013 року із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, звернулася ОСОБА_1 Ухвалою Галицького районного суду від 9 грудня 2013 року вказані позови було роз'єднано. Згідно рішення Галицького районного суду від 24 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.1-2,4-8, а.с.126 т.1).

З'ясовано, що за час перебування у шлюбі сторони придбали майно, в тому числі і те, яке є предметом спору. Зокрема, рухоме майно: автомобіль Mercedes-Benz 500 SEL (АТС003448), державний реєстраційний номер НОМЕР_7, 2000 року випуску, придбаний 01.11.2006 року; автомобіль БОГДАН DF-25, державний реєстраційний номер НОМЕР_9, придбаний 07.11.2007 року; автомобіль Mercedes-Benz, 2003 року випуску S500L (САА951230), державний реєстраційний номер НОМЕР_11, придбаний 21.09.2010 року; автомобіль JEEP Grand Cherokee 5.2 (САЕ73997), державний реєстраційний номер НОМЕР_8, 1995 року випуску, придбаний 07.04.2011 року; автомобіль IVECO 35S18V (САК719308), державний реєстраційний номер НОМЕР_12, 2006 року випуску, придбаний 24.04.2012 року. Всі автомобілі були зареєстровані на ім'я відповідача ОСОБА_2

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що автомобілі Богдан DF-25 та ІVЕСО 35S18V придбані ним як фізичною-особою підприємцем та використовуються у підприємницькій діяльності.

Враховуючи, що спірні автомобілі БОГДАН DF-25, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 та IVECO 35S18V, державний реєстраційний номер НОМЕР_12 були придбані у період шлюбу, і ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в цей період, суд першої інстанції помилково прийшов до переконання, що такі транспортні засоби не належать до спільної сумісної власності подружжя.

Необґрунтованим є також висновок місцевого суду щодо зняття з обліку автомобілів Мercedes-Benz 500 SЕL, реєстраційний номер НОМЕР_7, JEEP Grand Сherokee 5.2, реєстраційний номер НОМЕР_8, та Мercedes-Benz S 500L, реєстраційний номер НОМЕР_5 в період спільного проживання та перебування сторін в шлюбі, за згодою позивача з використанням коштів від їх реалізації в інтересах сім'ї.

Нормами ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Встановлено, що автомобіль Mercedes-Benz 2003 року випуску та автомобіль JEEP Grand Cherokee 5.2 зняті з обліку власником, відповідно 13 та 21 лютого 2013 року для подальшої їх реалізації. Разом з тим, відомості про подальшу реєстрацію цих автотранспортних засобів в матеріалах справи відсутні. Наведені обставини підтверджуються інформацією ЦНП ДАІ з обслуговування м. Калуш, Калуського, Галицького, Рогатинського та Рожнятівського районів за вих.№841 від 29.03.2013 року, за вих.№1459 від 29 квітня 2014 року, які відображають наявність реєстрації за ОСОБА_2 трьох автомобілів за період з 29 березня 2013 року і станом на 29.04.2014 року (а.с. 15,16, 186 т. 1, 101-105 т. 2).

Однак, як вбачається з аналогічної інформації на запит адвоката ОСОБА_8 - представника позивача, станом на 12.05.2015 року за відповідачем зареєстровано тільки два транспортних засоби - автомобілі Богдан та IVECO. При цьому зазначено, що з 28.04.2014 року ОСОБА_2 автотранспортні засоби з обліку не знімалися (а.с.55 т.2). Будь-якої інформації щодо часу та підстав зняття з обліку автомобіля Mercedes-Benz 500 SEL (АТС003448), державний реєстраційний номер НОМЕР_7, 2000 року випуску матеріали справи не містять і судом такої не здобуто (а.с.93-96, 98, 99, 101-105 т.2).

Матеріалами справи підтверджується, що сторони з грудня 2012 року однією сім'єю не проживають та спільне господарство не ведуть, що визнано позивачем ОСОБА_2 у поданій ним до суду 5 березня 2013 року позовній заяві про розірвання шлюбу (а.с. 1 т. 1).

Відтак, доводи відповідача, що ОСОБА_1 надавала згоду на відчуження вказаних автомобілів є надуманими та будь-якими об'єктивними даними не підтверджуються.

При цьому апеляційний суд критично оцінює твердження представника відповідача щодо передачі двох знятих з обліку транспортних засобів в рахунок погашення боргу по договору позики перед ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки належними та допустимими доказами ці обставини не підтверджені. Аналогічно як і відчуження автомобіля Mercedes-Benz 500 SEL, державний реєстраційний номер НОМЕР_7, 2000 року випуску, по генеральному дорученню. А також враховує, розбіжність в поясненнях щодо цих обставин, оскільки заперечуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач стверджував про відчуження всіх автомобілів ще в період шлюбу та використання цих коштів в інтересах сім'ї (а.с.24-26 т.1).

Положеннями ст. 57 ЦПК України, 2014 року визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч.1 ст.58 ЦПК, 2014 року).

Відповідно до ст. 59 ЦПК України в редакції 2004 року суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України (в цій же редакції) письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Аналогічні положення містяться у ст. ст. 76, 77, 78, 95 чинного ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів щодо передачі автомобілів на погашення боргу по договору позики ОСОБА_2 надано копії розписок про отримання 23.11.2010 року у ОСОБА_5, а 11.12.2010 року - у ОСОБА_6 коштів у сумі по 20 000 доларів США, та оригінали розписок від 27.02.2013 року, від 01.03.2013 року про повернення коштів за договором позики (а.с. 37, 38, 143, 144 т.2).

Враховуючи заперечення позивача щодо укладення договорів позики, з метою встановлення дійсної дати виготовлення цих розписок за клопотання представника ОСОБА_3 ухвалою Галицького районного суду від 16 лютого 2016 року у справі призначено судову фізико-хімічну експертизу. Проте, у зв'язку із ненаданням оригіналів досліджених документів (розписки від 23.11.2010 року та від 11.12.2010 року) ухвала суду від 16 лютого 2016 року залишена без виконання (а.с. 151-153, 160, 185 т.2).

Неспроможними є і доводи відповідача та його представника про відчуження автомобіля Mercedes-Benz 500 SEL, державний реєстраційний номер НОМЕР_7, 2000 року випуску, по генеральному дорученню. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388.

За змістом вказаних нормативно-правових актів на території України діє єдина процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів та інших транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, яка проводиться підрозділами Державтоінспекції.

При цьому у переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, відсутній такий документ як довіреність.

Таким чином, довіреність (генеральна довіреність) сама по собі не створює перехід права власності на автомобіль, оскільки суперечить встановленому законом порядку його набуття.

За таких обставин колегія суддів вважає, що спірні п'ять транспортних засобів є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між сторонами.

Обираючи спосіб поділу майна та визначаючи вартість цих автомобілів, апеляційний суд виходить з наступного.

Законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя.

За змістом статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦПК України у редакції 2004 року) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (пункт 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»).

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Такого ж по суті висновку щодо необхідності внесення одним з подружжя коштів на депозитний рахунок суду при поділі майна подружжя дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справи № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року та №6-2670цс16 від 7 червня 2017 року, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об'єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість.

Крім того, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов'язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.

Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, за роз'ясненнями, даними в п. 30 цієї постанови у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Приймаючи до уваги, що сторонами не досягнуто згоди про вартість майна, відсутність доказів щодо суми виручених від продажу автомобілів коштів та з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи за клопотанням представника ОСОБА_2 ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 травня 2018 року в справі було призначено автотоварозначу експертизу. Ухвалою Апеляційного суду від 18 липня 2018 року за клопотанням ОСОБА_1 призначено додаткову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку №145 судової експертизи по визначенню середньо-ринкової вартості продажу автомобіля від 20 червня 2018 року середньо-ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz S500L, 2003 року випуску станом на 13 лютого 2013 року (дата зняття з реєстрації), без врахування фактичного технічного стану при середньостатистичному пробігу - 384,6 тис. км. складає 270 483 грн (а.с.195-196 т.3).

Згідно з висновком № 146 судової експертизи по визначенню середньо-ринкової вартості продажу автомобіля від 20 червня 2018 року середньо-ринкова вартість автомобіля JEEP Grand Cherokee 5.2 1995 року випуску станом на дату зняття з реєстрації - 21 лютого 2013 року, без врахування фактичного технічного стану при середньостатистичному пробігу - 434,0 тис. км. складає 71 377 грн (а.с.197-198 т.3).

Також, як підтверджується висновком №147 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню дійсної ринкової вартості автомобіля від 28 червня 2018 року дійсна ринкова вартість автомобіля «IVЕСO 35S18V», реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску станом на день дослідження складає 97 987 грн (а.с.201-215 т.3).

Зі змісту висновку №149 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню дійсної ринкової вартості автомобіля БОГДАН DF-25, державний реєстраційний номер НОМЕР_9, від 29 червня 2018 року вбачається, що він має пошкодження, для усунення яких необхідне проведення ремонту. Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу (62 183,66 грн) перевищує його ринкову вартість (58 930,00 грн) експерт дійшов висновку, що його ремонт економічно недоцільний. Дійсна ринкова вартість автомобіля станом на день дослідження дорівнює вартості металобрухту по факту зважування та вартості складових, які придатні до використання, що складає 5 308 грн (а.с. 216-227 т.3).

Висновками №202, №212 судової експертизи по визначенню середньо-ринкової вартості продажу автомобіля від 30 липня 2018 року середньо-ринкова ціна станом на 24 березня 2014 року аналогічного автомобіля Mercedes-Benz 500 SEL, 2000 року випуску, без врахування фактичного технічного стану, комплектності та укомплектованості визначено у розмірі 199 260 грн, а автомобіля IVЕСO 35S18V, 2006 року випуску - 105 110 грн (а.с.5-7, 8-10 т.4).

Середньо-ринкова вартість автомобіля БОГДАН DF-25, 2006 року станом на 24 березня 2014 року визначена експертом у розмірі 51 349 грн (а.с.11-15 т.4).

Доказів на спростування зазначених сум відповідачем не подано.

З огляду на зазначені обставини, та враховуючи, що автомобілі Богдан DF-25, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; IVЕСO 35S18V, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 є неподільними речами, коштів на виплату 1/2 частини їх вартості на депозитний рахунок суду відповідачем внесено не було, колегія суддів вважає, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно визнати право власності по 1/2 частині вказаних автомобілів та залишити їх у спільній частковій власності сторін.

Оскільки автомобілі Mercedes-Benz 500SEL, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску; JEEP Grand Cherokee 5.2 (САЕ573997), реєстраційний номер НОМЕР_4; Mercedes-Benz S500L (CAA951230), реєстраційний номер НОМЕР_5, 2003 року випуску відповідач відчужив без згоди позивача, чим порушив право останньої на частку в спільному майні подружжя, суд приходить до висновку про можливість захисту порушених прав позивача шляхом стягнення у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на її користь половини вартості цього майна.

При цьому вартість автомобілів Mercedes-Benz S500L, 2003 року та JEEP Grand Cherokee 5.2 суд визначає станом на день їх відчуження (відповідно 13 та 21 лютого 2013 року). А автомобіля Mercedes-Benz 500SEL, 2000 року випуску станом на дату розірвання шлюбу - 24 березня 2014 року.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 270 560 грн (1/2 їх вартості = 135 241,50 + 35 688,50+99 630).

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи представника позивача щодо застосування при оцінці вартості відчужених автомобілів індексу інфляції, оскільки такі не відповідають вимогам закону та суперечать загальному принципу визначення вартості майна при його поділі.

Визначаючи такий спосіб поділу майна подружжя Громко апеляційний суд також виходить з того, що в даному випадку неможливо застосувати інший спосіб поділу майна, враховуючи вирішення цього питання іншими судовими рішеннями, які залишено без змін.

Як передбачено п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, постановлене судом першої інстанції без дотримання вимог матеріального та процесуального права рішення в частині позовних вимог про поділ автотранспортних засобів не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги з ОСОБА_2 І. на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 752,86 грн судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 26 липня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ автотранспортних засобів скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 ідеальної частки автомобілів: Богдан DF-25, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 5 308 грн; IVЕСO 35S18V, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, дійсною ринковою вартістю 97 987 грн, залишивши їх в спільній частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 270 560 грн, що становить 1/2 частину вартості відчужених транспортних засобів, а також 752,86 грн понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин