БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/858/18
Провадження № 2/497/497/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження по справі

13.09.2018 м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медхауз СВІС ГМБХ» (надалі ТОВ «Медхауз СВІС ГМБХ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поставки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача:

- суму заборгованості у розмірі 9 854.24 гривен;

- судовий збір в розмірі 1762.00 гривен;

- судові витрати в розмірі 4 000.00 гривен (а.с.1-5).

Свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ "МЕДХАУЗ СВІС ГИБХ" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір поставки № О 11-06/12 від 11.06.2013 року на поставку непродовольчих товарів.

Згідно вищезазначеного договору постачальник зобов'язався поставляти непродовольчі товари відповідно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобов'язувався прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість, товари постачались в адресу покупця окремими партіями. Покупець зобов'язався сплачувати за поставлений йому товар через кожні 14 календарних днів з моменту першої поставки такого товару по мірі його реалізації третім особам (в тому числі кінцевому споживачу).

ТОВ "МЕДХАУЗ СВІС ГИБХ" свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі, а саме належним чином поставивши боржнику непродовольчі товари на умовах, зазначених у договору, що підтверджується видатковими накладними.

Відповідач свої зобов'язання з оплати товару згідно договору поставки виконав не в повному обсязі.

Сума основного боргу ФО-П ОСОБА_1 перед ТОВ "МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ" станом на 01.05.2018 року становить 9 854.24 гривен.

Позивачем було направлено боржнику претензії про сплату боргу за №81 від 21.06.2017 року, та за №93 від 12.04.2018 року, але відповідач проігнорував письмові вимоги позивача.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою від 30.05.2018 року відкрито провадження по справі, та призначено підготовчий розгляд (а.с.49).

13.07.2018 року підготовче засідання не відбулося, та вдруге призначено підготовчий розгляд на 08.08.2018 року (а.с.61).

Станом на 08.08.2018 року відповідачем до суду не було подано відзиву, пояснень чи заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві.

08 серпня 2018 року підготовче засідання судом було закрито, та призначено справу до судового розгляду на 13.09.2018 року (а.с.71).

Позивач, будучи повідомленим належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.52, 69, 74), в судове засідання не з'явився. Подав заяву про підтримання позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі та розгляд справи у його відсутність в заочному порядку (а.с.65).

Відповідач в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою свого постійного місця реєстрації: пров. Гагаріна, буд. 19, с. Виноградівка, Болградський район, Одеська область (а.с.50,.

Згідно довідки Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області від 29.05.2018 року за №318/02-39, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований по пров. Гагаріна, 19, с. Виноградівка, Болградський район, Одеська область, але не проживає (а.с.48)

Усі поштові листи повернулися до суду без вручення (а.с.53-54, 57-58, 63-64, 67-68, 75-76) з різними примітками: «адресат не проживає», «сплив строк зберігання»

Суд надсилав судові повістки-повідомлення за адресами наявними в договорах поставки (а.с.72), однак поштові листи також повернулися до суду без вручення (а.с.77-78, 79-80).

Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою (ч.2).

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про … про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 п.4).

Вживаючи заходи для належного сповіщення, суд повідомляв відповідача про час та місце проведення підготовчого розгляду (а.с.62), та судового розгляду справи (а.с.73) шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих ним не було.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ «Медхауз СВІС ГМБХ» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір поставки №ОН 11-06/12 від 11.06.2013 року на поставку непродовольчих товарів (а.с.10-11).

Згідно наявної в матеріалах справи Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 14.05.2013 року основним видом діяльності ОСОБА_1 є «Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах» (а.с.8-9).

У період з 14.03.2016 року по 10.10.2016 року відповідачу було поставлено Товар на загальну суму 10 086.53 гривен за адресою: вул. Черняховського, 13, м. Одеса.

Факт поставки продукції підтверджується видатковими накладними:

- 14.03.2016 року, номер накладної БН44591, на суму 2 465.28 гривен (а.с.19);

- 14.03.2016 року, номер накладної БН44595, на суму 486.72 гривен (а.с.13);

- 08.06.2016 року, номер накладної БН99198, на суму 758.46 гривен (а.с.14);

- 13.06.2016 року, номер накладної БН101737, на суму 216.54 гривен (а.с.15);

- 23.06.2016 року, номер накладної БН107041, на суму 880.20 гривен (а.с.16);

- 23.06.2016 року, номер накладної БН107042, на суму 644.14 гривен (а.с.17);

- 04.07.2016 року, номер накладної БН111051, на суму 449.40 гривен (а.с.18);

- 04.07.2016 року, номер накладної БН111056, на суму 860.46 гривен (а.с.19);

- 26.08.2016 року, номер накладної БН144717 на суму 730.81 гривен (а.с.20);

- 26.08.2016 року, номер накладної БН144718, на суму 657.84 гривен (а.с.21);

- 08.09.2016 року, номер накладної БН153516, на суму 571.20 гривен (а.с.22);

- 10.10.2016 року, номер накладної БН173235, на суму 1005.48 гривен (а.с.23);

- 10.10.2016 року, номер накладної БН173236, на суму 360.00 гривен (а.с.24).

Всього на суму: 10 086.53 гривен.

Згідно цих видаткових накладних вбачається, що відповідачу поставлялися медичні (фармацевтичні) засоби, та поставлялися не за адресою його постійної реєстрації (місця проживання), а за іншою адресою у м.Одеса, що свідчить про те, що відповідач здійснював господарську діяльність.

Судом встановлено, що дійсно позов заявлено стосовно не виконання відповідачем договору поставки.

Отже вказаний договір поставки фактично є господарським і спір виник щодо виконання саме цього договору, а тому між сторонами виникли господарські правовідносини, в зв'язку з чим вказаний спір є господарським і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із ст.ст.1, 2 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Згідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Ст. 20 ГПК України визначає юрисдикцію господарських судів.

Так, п.1 ст. 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Пунктом 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24 жовтня 2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено, що з огляду на приписи частини другої статті та статті 12 ГПК України зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно роз'яснень викладених в п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року, вбачається, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі-КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене «право на суд» разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява N 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) від 17 січня 2012 року, заява N 36760/06, § 230).

Аналогічне зазначено і в п.п.22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України», а саме: право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Згідно ж усталеної прецедентної практики ЄСПЛ закон повинен бути прогнозованим для учасників провадження.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Разом з цим, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Проте, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Доказів того, що на час розгляду справи судом відповідач припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець суду не надано, не встановлено такого і судовим розглядом.

Якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тобто прийнята з порушенням підвідомчості, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд повинен закрити провадження у справі.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі.

Згідно ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Одночасно, суд роз'яснює позивачу, що він має право звернутись до Господарського суду Одеської області для захисту своїх прав згідно положень ГПК України (статті 4, 45).

Керуючись ст.ст.19, 255, 256, 260, 261, 353 ЦПК України, ст.ст.4,45 ГПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медхауз СВІС ГМБХ» (надалі ТОВ «Медхауз СВІС ГМБХ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поставки - закрити.

Роз'яснює позивачу, що він має право звернутись до Господарського суду Одеської області для захисту своїх прав згідно положень ГПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо така скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя __________ С.В.Кодінцева