Номер провадження: 22-ц/785/1985/18
Номер справи місцевого суду: 500/7156/15-ц
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марія Дмитрівна) про визнання договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку недійсним, визнання права власності на 1/2 частину будинку, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Баннікової Н.В. 12 липня 2017 року в м. Ізмаїл,-

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку недійсним, визнання права власності на 1/2 частину будинку (а. с. 2-4).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що він був власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1. У жовтні 2011 року позивач звернувся до ОСОБА_4 із пропозицією допомогти йому продати вказане нерухоме майно.

20 листопада 2011 року він отримав від ОСОБА_4 задаток за продаж 1/2 частини будинку в розмірі 2 000 доларів США, який оформлено у простій письмовій формі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відвезла ОСОБА_2 до нотаріуса Єфіменко М.Д., де відбувся договір купівлі-продажу належної йому частини будинку із ОСОБА_3 за 110 470 гривень.

Грошові кошти за продаж своєї 1/2 частики будинку не від кого не отримував. Після укладення договору ОСОБА_4, в рахунок передачі грошових коштів від ОСОБА_3, пропонувала йому автомобіль, від якого позивач відмовився.

15 грудня 2011 року ОСОБА_2 переїхав в інший будинок за адресою АДРЕСА_2 власником якого він став відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2012 року.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до ОСОБА_4 щодо отримання грошей за продажу 1/2 частки будинку але йому погрожували фізичною розправою.

26 червня 2014 року позивач звернувся до Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області проте, 02 березня 2015 року, Ізмаїльська міжрайонна прокуратура у відкритті кримінальної справи за фактом шахрайства відносно ОСОБА_4 відмовила.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2016 року заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на 1/2 будинку АДРЕСА_1 Одеської області, що належить ОСОБА_3 (а.с. 110, виділені матеріали а.с. 26)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2016 року залишено без змін (виділені матеріали а.с. 62-63).

В процесі розгляду справи представник позивача подав додаткові письмові уточнення, відповідно до яких просив задовольнити позовні вимоги на підставі ст. 229 ЦК України, оскільки договір купівлі-продажу було вчинено ним під впливом помилки, а саме: не існувала домовленість щодо ціни майна (тобто до підписання договору із ОСОБА_3 не була узгоджена ціна договору), існує помилка щодо сторони договору, оскільки задаток в сумі 2 000 дол. США передала йому ОСОБА_4, вона особисто і від імені третіх осіб подарувала йому 02 грудня 2011 р. 7/16 житлового будинку АДРЕСА_1, після того як ОСОБА_2 відмовився від будинку АДРЕСА_1 через невідповідність умовам для проживання. Крім того, існує помилка щодо порядку передачі грошових коштів після підписання договору купівлі-продажу (а.с. 155,181-185).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а. с. 194-195).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта, при укладанні договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 Одеської області, він здійснив ряд помилок, у зв'язку із чим договір має бути визнаний недійсним (а. с. 198-205).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

При цьому, згідно коментарю до постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 19 постанови), помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Неправильне сприйняття може бути викликане найрізноманітнішими обставинами: це можуть бути дії третіх осіб, іншої сторони правочину, неосвіченість або власна необачність сторони, яка вчинила правочин під впливом помилки. Причина помилки правового значення не мають. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє: помилку в характері (природі) правочину, прав та обов'язків сторні, таких властивостей та якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, які спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 грудня 2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про купівлю-продаж 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

Вказаний договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано.

Так, з договору вбачається, що продавцем є ОСОБА_2, покупцем - ОСОБА_3, ціна договору становить - 110 470 грн., грошові кошти передано до оформлення договору купівлі-продажу.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посилання позивача на помилку щодо вказаних обставин не підтверджується матеріалами справи, а тому відсутні правові підстави, за нормами ст. 229 ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія не приймає до уваги довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним з причини помилки мотив вчинення вказаного договору, а саме - вчинення договору для термінового лікування сину, оскільки, як вбачається з договору поручення на продаж нерухомого майна від 15 лютого 2011 р., позивач мав намір на продажу майна ще у лютому 2011 р., а невістка приїжджала до останнього згідно показанням самого позивача - після лютого 2011 р. (а.с.186).

Крім того, у підтвердження бажання позивача продати частину будинку АДРЕСА_1 свідчить і укладання у подальшому договору купівлі-продажу 7/16 частин будинку АДРЕСА_1 і свідчення самого ОСОБА_2 щодо відмови від права власності на вказане нерухоме майно.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін, свідків, і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором, тощо.

Належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві вимог судам першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 не надано, а тому, при зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2017 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 14 вересня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш