Справа № 390/967/18
Провадження № 2/390/614/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"29" серпня 2018 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Терещенко Д.В.,

при секретарі Бреус І.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» про визнання правочину недійсним та застосування реституції,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Сігма Автолізинг» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, в якому просила визнати недійсним з моменту вчинення Договір фінансового лізингу № 01537 від 05.12.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Сігма Автолізинг»; стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» на її користь кошти загальною сумою 40 000, 00 грн., як незаконно отримані за наслідками укладення Договору фінансового лізингу № 01537 від 05.12.2017 року.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 05.12.2017 року між нею та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено Договір фінансового лізингу № 01537, предметом якого є надання Партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки/моделі Lada Largus на суму 14648, 35 дол. США., гривневий еквівалент вартості автомобіля становить 399 900,00 грн. З метою отримання автомобіля, позивач перерахувала відповідачу 40 000,00 грн. Відповідний Договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений та укладений під впливом обману, і тому у відповідності до ст.ст. 220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення, тобто з 05.12.2017 року. Позивач вважає, що договір підлягає визнанню недійсним, з огляду на те, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, автомобіль марки/моделі Lada Largus не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки дана річ не визначена індивідуальними ознаками, а саме не вказано: виробник, модель, комплектацію, рік випуску, колір тощо.

Позивач до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав.

Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено у простій письмовій формі Договір фінансового лізингу № 01537, відповідно до якого предметом фінансового лізингу є автомобіль Lada Largus. Відповідно до умов Договору лізингодавець зобовязався придбати предмет лізингу та передати його лізингоодержувачу, а лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет договору та сплачувати лізингові платежі.

Позивач 05.12.2017 року здійснила платіж у розмірі 40 000 грн. на рахунок ТОВ «Сігма Автолізинг», що підтверджується квитанцією "ПриватБанку (а.с.11).

Позивач зверталася до ТОВ «Сігма Автолізинг» з заявою про розірвання Договору фінансового лізингу № 01537 від 05.12.2017 року, на що ТОВ «Сігма Автолізинг» відповіді не надала.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У частині першій статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт п'ятий частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями (частина перша статті 5 вказаного Закону).

Тобто, чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи.

Частинами першою, другою статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Господарською діяльністю в розумінні вказаного Закону є будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Враховуючи положення зазначених вимог чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про те, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «Сігма Автолізинг» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій.

Разом із тим, відповідачем не було надано доказів наявності у нього ліцензії на здійснення такої діяльності.

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним (частина перша статті 227 ЦК України).

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Згідно із статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Як установленого судом договір фінансово лізингу № 01537 від 05.12.2017 року нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Отже, оскільки у договорі фінансового лізингу не визначено індивідуальних ознак автомобіля Lada Largus, суд приходить до висновку, що згоди, щодо істотної умови -предмету договору згоди сторонами досягнуто не було, тобто такий договір можна вважати неукладеним, чого не просить позивач.

Оскільки, даний договір фінансового лізингу № 01537 від 05.12.2017 року укладений між позивачем та ТОВ «Сігма Автолізинг» не був посвідчений нотаріально та враховуючи, те, що відповідачем не подано до суду доказів на підтвердження наявності у нього ліцензії на зайняття фінансовою діяльністю, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині вимог, щодо визнання правочину недійсним.

Між тим, судом не приймається до уваги посилання позивача як на підставу позову на здійснення правочинів з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, оскільки позивачем не вказано, які саме конкретні умови договору фінансового лізингу, на його думку, є несправедливими.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України у разу недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з підстав не додержання вимог, щодо нотаріального посвідчення договору, відсутності відомостей щодо наявності у відповідача ліцензії на зайняття фінансовою діяльністю, також щодо не додержання вимог щодо істотних умов договору, а саме предмету договору, який має бути визначений індивідуальними ознаками.

Тому, за таких обставин із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 40 000 гривень, які були сплачені на виконання оспорюваного договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1. ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

У відповідності до ч.1. ст.77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1. ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За подачу даної позовної заяви позивачем не було сплачено судовий збір, на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

За подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тож, враховуючи ціну позову, а саме 40 000 грн., сума судового збору становить 704,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, сума судового збору підлягає стягнення з ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь держави.

На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 227, 627, 628, 799, 806 ЦК України, ст.ст.4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.1, 16 «Про фінансовий лізинг», ст.ст.15, 16, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів, та, керуючись ст.ст. 76, 77, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 01537 від 05.12.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» з моменту вчинення.

Стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» (, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 182) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) кошти у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень, як незаконно отриманні за наслідками укладення Договору фінансового лізингу № 01537 від 05.12.2017 року.

Стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» (, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 182) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

З інших підстав позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: