АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 669/110/18
Провадження № 22-ц/792/922/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати у цивільних справах

ОСОБА_1 (суддя доповідач),

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Задвірний В.І.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2018 року (суддя Бараболя Н.С.),

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що з 30 грудня 2010 року перебувала з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який 24 липня 2015 року рішенням Білогірського районного суду був розірваний. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у них народився син ОСОБА_6, 05.07.2011 року. Після припинення спільного проживання батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання сина та не бере участі у його вихованні. Дитина навчається у школі. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. А тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини.

Рішенням Білогірського районного суду від 12 березня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, не погоджуючись з указаним рішенням в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, просив рішення суду в цій частині змінити та стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що стягнення аліментів на одну дитину повинно проводитися в розмірі ? частини заробітку (доходу) платника аліментів, а не у тому розмірі, який суд задовольнив. Суд не розяснив йому наслідків визнання позовних вимог, які суперечать закону та не відповідають розміру стягнення аліментів на одну дитину.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що спільний син сторін повинен бути матеріального забезпечений батьками з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, тому у нього є можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем.

Такий висновок суду слід визнати обґрунтованим.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5М є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ №161110 від 22 липня 2011 року.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Із змісту довідки, виданої Квітневською сільською радою Білогірського району Хмельницької області від 17 січня 2018 року вбачається, що малолітній ОСОБА_7 проживає біля матері і знаходиться на її утриманні.

У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоровя та матеріальне становище дитини;

2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного

розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу ст.ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначила ОСОБА_4 в позовній заяві, вона самостійно здійснює догляд за сином, забезпечує його матеріально, ОСОБА_5 жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає, хоча спроможний сплачувати аліменти у визначеному їй розмірі.

Посилання апелянта на відсутність у нього можливості щомісячно сплачувати на утримання сина аліменти в розмірі ? частини з усіх видів доходу є необґрунтованими, не підтверджуються доказами.

При цьому колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що апелянт стверджував про спроможність сплачувати ним аліменти в розмірі ? частини доходу щомісячно, однак не навів обґрунтування чому саме такий розмір аліментів він спроможний сплати і які обставини не дають йому можливості сплати коштів у визначеному позивачем розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В справі міститься письмова заява ОСОБА_5 від 12.03.2018 року на адресу суду про визнання ним позову та розгляд справи в суді без його участі (а.с.18).

Посилання апелянта на те, що суд не розяснив йому наслідків визнання позову, і що визнання позову в даному випадку суперечить вимогам закону, оскільки розмір визначених судом аліментів, який становить ? частки всіх видів заробітку (доходу) не відповідає розміру аліментів на одну дитину, визначений законом безпідставне.

Діюче законодавство не встановлює обовязковий розмір аліментів, який підлягає стягненню на утримання дитини в залежності від кількості дітей, на утримання яких стягуються аліменти при розгляді судом справ цієї категорії в порядку позовного провадження.

Такі вимоги закону стосуються лише стягнення аліментів на утримання дітей в порядку наказного провадження (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ч. 5 ст. 183 СК України).

Таким чином, ухваливши судове рішення в порядку ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд першої інстанції діяв у відповідності з нормами процесуального та матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, з метою забезпечення гармонійного розвитку дитини колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення рішення суду без змін а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 11.06.2018 року.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 48, 50