ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №573/759/18

Номер провадження 22-ц/788/1586/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

сторони по справі:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України;

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 16 липня 2018 року ухваленого у складі судді Свиргуненко Ю.М. у м. Білопілля

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось з позовом до суду та свої вимоги мотивувало тим, що 10 серпня 2016 року о 08 годині 50 хвилин по вул. Мірошніченко у м. Костянтинівка Донецької області з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем КРАЗ 5233, д.н. НОМЕР_1 , скоєно дорожньо-транспортну пригоду, під час якої пошкоджено автомобіль «Ford Focus», д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля становить 150 964 грн. 64 коп. Стверджувало, що на момент скоєння ДТП у відповідача не було чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2016 року останнього визнано винним у вчиненні ДТП. Вартість відновлюваного ремонту винуватцем пригоди потерпілому не відшкодована, у зв`язку з чим останній звернувся до МТСБУ з відповідною заявою та у зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 25 жовтня 2016 року йому здійснено виплату відшкодування у сумі 100 000 грн. Вказує про вжиття заходів досудового врегулювання спору, які ОСОБА_1 проігноровано. Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн. та витрати позивача на врегулювання спору в сумі 1 300 грн.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 16 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, просить рішення Білопільського районного суду Сумської області від 16 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Зазначеною постановою встановлено, що 10 серпня 2016 року о 08 годині 50 хвилин в м. Костянтинівка Донецької області по вул. Мірошніченко проти кафе «Гавар» відповідач, який на той час проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді солдата водія, керуючи автомобілем марки КРАЗ 5233 ВЕ, д. н. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем марки Ford Focus Trend, д. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Під час розгляду справи останній свою вину визнав.

Згідно з повідомленням ОСОБА_2 про ДТП, адресованого Моторному (транспортному) страховому бюро України (МТСБУ), автомобіль останнього не застрахований. Власником автомобіля КРАЗ 5233 ВЕ, д. н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , є військова частина НОМЕР_3 м. Суми. Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вказаний транспортний засіб відсутній.

Відповідно до звіту ТОВ «Експертно-Асистуючої Компаніії «Фаворит», розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Ford Focus Trend, д. н. НОМЕР_2 станом на 10 серпня 2016 року становив 150 964 грн. 64 коп. (а. с. 7-12).

24 жовтня 2016 року видано наказ Моторного (транспортного) страхового бюро України за № 8240 про перерахунок на користь ОСОБА_2 100 000 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 13).

Згідно з платіжним дорученням № 8240 рв від 25 жовтня 2016 року вказану суму страхового відшкодування перераховано на користь потерпілого від ДТП.

Відповідно до рахунку-фактури № 35495 від 29 вересня 2016 року МТСБУ перерахувало АКТ «Інго Україна» 1 300 грн. за послуги з врегулювання страхових подій за справою 35495.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що саме власник автомобіля КРАЗ 5233 ВЕ, д.н. НОМЕР_1 , тобто військова частина НОМЕР_3 м. Суми повинна відповідати за шкоду є безпідставними, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що власником автомобіля КРАЗ 5233 ВЕ, д.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 є військова частина НОМЕР_3 м. Суми, а з висновків Верховного Суду, які зазначені у Постанові від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15 - ц вбачається, що вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні з`ясувати який суб`єкт і на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також, у вказаній постанові зазначено, що шкода, заподіяна об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України. Обґрунтованим є висновок про те, що ОСОБА_1 на час здійснення дорожньо транспортної пригоди проходив службу на посаді солдата водія, керував джерелом підвищеної небезпеки, яке йому не належало, а належало військовій частині НОМЕР_3 м. Суми, а тому він не є належним відповідачем у справі.

Таким чином у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, судом неможливо було виконати приписи статті 51 ЦПК України щодо заміни неналежного відповідача, оскільки позивачем по справі не було заявлено відповідного клопотання.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи, що розмір заявлених вимог не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 01 січня 2018 року: 1762 х 100 = 176 200) дана справа визнається колегією суддів згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України як малозначна, а тому постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: С.Г. Хвостик

О.І. Собина