Справа № 408/1977/18-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Е.О.

при секретареві Негоді В.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявами ОСОБА_1, в яких заявник просить встановити факт смерті свого батька ОСОБА_2 та факт родинних відносин з померлим батьком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеними заявами, в обґрунтування яких зазначив, що 30 квітня 2018 року у м. Довжанську Луганської помер його батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, причина смерті: наслідки виробничої травми 1988 року, набряк головного мозку, посттравматична енцефалопатія.

Оскільки Новопсковським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області було відмовлено у реєстрації смерті ОСОБА_3 який не зміг провести цю реєстрацію через сумнів у легітимності лікарського свідоцтва про смерть, заявник просить встановити факт смерті його батька у певний час, що необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка.

При оформленні документів для встановлення факту смерті в судовому порядку зясувалось, що у свідоцтві про народження заявника невірно вказано по батькові батька, замість правильного Йосипович помилково вказано Йосифович, як в російському варіанті написання його по батькові. Зазначена невідповідність перешкоджає заявнику у реалізації його прав на спадкування та оформленні необхідних документів, повязаних зі смертю його батька.

Внести виправлення до свідоцтва про народження або документально підтвердити факт наявності родинних відносин з померлим батьком заявник не має можливості, тому вимушений звернутись до суду із зазначеною заявою.

Ухвалою суду від 21 червня 2018 року було обєднано в одне провадження справи за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Довжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Луганській області, про встановлення факту родинних відносин (№ 408/2404/18-ц провадження № 2-о/408/455/18) та цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Луганській області, про встановлення факту смерті особи (№408/1977/18-ц провадження № 2-о/408/379/18) та призначено обєднану справу до розгляду.

В судове засідання заявник не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі .

Заінтересовані особи в судове засідання не прибули.

Довжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення вимог не заперечувала.

Заінтересована особа Новопсковський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, свого представника до суду не направила, про причини неявки до суду не повідомила, заяв про розгляд справи без участі їх представника до суду не надавала, тому суд вважав за можливе розглянути обєднану справу за наявними в ній документами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяви обґрунтованими, які підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як йдеться зі свідоцтва про народження ОСОБА_1, він народився 18 квітня 1997 року його батьком вказаний: ОСОБА_3, одночасно в копії паспорта ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відомості про наявність у нього дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З копій документів, що долучені до заяви встановлено що розбіжності у написанні по батькові ОСОБА_2 виникли ще за його життя при перекладі з російської мови. Так по батькові його рідного брата українською мовою в паспорті вказано Йосифович, у свідоцтвах про народження ОСОБА_3 та його брата ОСОБА_4 російською мовою вказані батьки «ОСОБА_5 и ОСОБА_6» у паспорті ОСОБА_7 мається штамп про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що також підтверджується копією свідоцтва про шлюб матері та батька ОСОБА_3.

З пояснень свідка ОСОБА_9, яка є матірю заявника, йдеться що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є їх спільним сином з ОСОБА_2. На час реєстрації народження сина, по батькові її співмешканця, згідно паспорта, українською мовою було вказане як «Йосифович», томі у свідоцтві про народження сина у відомостях про батька був зроблений відповідний записзапис. Складнощі з написанням по батькові її співмешканця ОСОБА_2 виникли за його життя, оскільки в правовстановлюючих документах його по батькові українською мовою часто перекладали як «Йосипович» хоча згідно паспорту його по батькові було записано «Йосифович» і, коли він змінював паспорт у 2001 році у звязку з непридатністю, співробітниками паспортної служби йому було розяснено, що правильне написання його по батькові українською мовою «Йосипович», погодившись з таким написанням, в подальшому він не звертав уваги на невідповідність написання його по батькові фактичним обставинам.

Наявність родинних відносин між заявником ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_3 підтверджується також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, який є рідним дядьком заявника, та ОСОБА_10, який є хрещеним батьком заявника.

Наведені обставини свідчать, що зазначені розбіжності були допущені у звязку з приведенням написання по батькові батька заявника у відповідність з нормами українського правопису під час заміни паспорта.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наведені докази і встановлені факти, суд не бачить підстав для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин, оскільки підтвердження факту родинних стосунків заявнику необхідно для реєстрації в установленому порядку смерті батька та реалізації його права на спадкування.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надані наступні докази: копія лікарського свідоцтво про смерть № 301 від 30 квітня 2018 року, виданого медичною установою, що розташована на окупованій території, згідно якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер у м. Довжанську Луганської області 29 квітня 2018 року причина смерті: наслідки виробничої травми 1988 року, набряк головного мозку, посттравматична енцефалопатія, копію накладної на оплату послуг з поховання, фотокартки з місця поховання та відмову у проведенні державної реєстрації смерті

Оцінюючи надані суду документи в сукупності, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті ОСОБА_2 встановленим.

Таким чином, керуючись ст.ст. 13, 76-81, 89, 263-265, 293, 294, 315-317,319, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяви ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн. НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: Луганська область, м. Довжанськ (Свердловьк), АДРЕСА_1, є рідним сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_2, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, за життя зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (Свердловьк), АДРЕСА_1, помер у м. Довжанську Луганської області 29 квітня 2018 року причина смерті: наслідки виробничої травми 1988 року, набряк головного мозку, посттравматична енцефалопатія.

Рішення набирає законної сили в порядку визначеному ст. 273 ЦПК України, та може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання

Головуючий: