Справа № 127/6517/18
Провадження № 22-ц/772/1471/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 рокуСправа № 127/6517/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Зайцева А.Ю., Шемети Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Ан О.В. у залі Вінницького міського суду, повний текст рішення складено 02 травня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» про стягнення збитків за порушення зобов'язання по встановленню лічильника газу,

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» про стягнення збитків за порушення зобов'язання по встановленню лічильника газу, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» на його користь збитки за порушення зобов'язання по встановленню лічильника газу у розмірі 3 530, 87 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що 11 липня 2016 року він, як власник та мешканець АДРЕСА_1 звернувся до ПАТ «Вінницягаз» з вимогою на встановлення індивідуального газового лічильника у квартирі.

08.08.2016 року позивач отримав відповідь у якій його повідомлено, що встановлення лічильників природного газу для населення буде здійснено ПАТ «Вінницягаз» до 31.12.2017 року.

Відповідач у зазначені строки відповідний вузол обліку природного газу не встановив. Позивач звернувся повторно з вимогою про встановлення індивідуального газового лічильника.

05.05.2017 року від ПАТ «Вінницягаз» надійшла відповідь відповідно до якої, на даний час забезпечено комерційний облік природного газу, що споживається мешканцями АДРЕСА_1, шляхом встановлення загальнобудинкового лічильника.

ОСОБА_3 звернувся повторно до відповідача і 17.05.2017 року отримав відповідь в якій зазначалось, що останній забезпечив облік природного газу, що споживається мешканцями АДРЕСА_1, шляхом встановлення загальнобудинкового лічильника, а також роз'яснено ОСОБА_3 його право на встановлення квартирного лічильника газу за власні кошти.

26.05.2017 року позивач за власні кошти встановив газовий лічильник, вартість якого склала 3530,87 грн.. Кошти потрачені на купівлю лічильника та його встановлення є збитками в розумінні ст. 621 ЦК України, які позивач на підставі цієї статті просить стягнути.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» на користь ОСОБА_3 3530,87 грн 87 коп. в рахунок відшкодування збитків за порушення зобов'язання по встановленню лічильника газу. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» 704,80 грн (сімсот чотири гривні) 80 коп. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2018 року, ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги скарги мотивує тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято без дотримання норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції невірно розтлумачив ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо обов'язку ПАТ «Вінницягаз» встановлювати саме індивідуальні лічильники природного газу; Суд не врахував, що відповідач виконав свій законом передбачений обов'язок та установив загальнобудинковий лічильник за адресою де проживає позивач; Позивач установив індивідуальний газовий лічильник після того, як був встановлений загальнобудинковий лічильник, а в такому випадку, відповідно до Тимчасового Положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу», індивідуальний лічильник встановлюється за власні кошти; Суд послався на норму матеріального права, яка регламентує компенсацію витрат понесених споживачами за встановлення лічильників за власні кошти, дія якої набрала законної сили в 2018 році - після встановлення позивачем індивідуального лічильника; не враховано, що між позивачем та відповідачем не виникло зобов'язальних відносин, так як відповідач виконав свій обов'язок, встановивши загальнобудинковий засіб обліку; на даний час відсутній механізм компенсації витрат понесений споживачами при встановленні за свої кошти лічильники.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу в якій він просить апеляційну скаргу ПАТ «Вінницягаз» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду від 26 квітня 2018 року без змін. Позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, та ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що законодавством на час виникнення правовідносин між сторонами було встановлено обов'язок відповідача, щодо встановлення позивачу індивідуального лічильника природного газу за власний кошт, а тому витрати понесенні позивачем при купівлі лічильника та його монтажу є його збитками, які підлягають стягненню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.(а.с.5).

11.07.2016 року ОСОБА_3 звертався до ПАТ «Вінницягаз» з проханням безкоштовно встановити за його адресою газовий лічильник газу (а.с. 6 ).

08.08.2016 року, у відповідь на згадану заяву ОСОБА_3 ПАТ «Вінницягаз» повідомило, що встановлення лічильників природного газу населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі передбачено у строк до 31.12.2017 року (а.с. 7).

23.02.2017 року відповідачем встановлено загальнобудинковий лічильник газу в будинку, де проживає позивач.

Після встановлення загальнобудинкового лічильника, позивач, знову звернувся з вимогою вирішити питання про встановлення індивідуального лічильника, на що, 05.05.2017 року, ПАТ «Вінницягаз» повідомило позивача, що підприємство, встановивши загальнобудинковий лічильник газу, виконало свій обов'язок в частині забезпечення комерційного обліку природного газу по будинку, і жодним чином не порушило вимоги законодавства (а.с.8)

17.05.2017 року ПАТ «Вінницягаз» на повторне звернення позивача, повідомило про можливість встановлення квартирного лічильника газу (вузол обліку) окремо на квартиру за власні кошти, скориставшись щпослугами сторонніх організацій, які мають відповідну ліцензію на виконання такого роду робіт.

Позивач встановив газовий лічильник, що підтверджується актом ПАТ «Вінницягаз» № 284 від 30.05.2017 року на встановлення та приймання до експлуатації газового лічильника та Актом прийомки газового лічильника в експлуатацію від 30.05.2017 року.

Відповідно до Актуприйомки газового лічильника в експлуатацію від 30.05.2017 року, в квартирі позивача встановлене газове обладнання - газова плита ПГ-4.

Згідно з частино першою статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території (ст. 4 цього Закону).

Проаналізувавши вказані норми, в врахуванням значення поняття «оснащення», яке трактується тлумачними словниками української мови, крім іншого, як «процес постачання необхідних технічних засобів», колегія суддів прийшла до висновку про обов'язок відповідача, яксуб'єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, за власний рахунок придбати та встановити газові лічильники в квартирах споживачів у строки, передбачені законом.

До такого висновку, прийшов суд першої інстанції, закріпивши його правовою позицією Верховного Суду, Касаційний господарський суд, викладеній у Постанові від 21 лютого 2108 року у справі № 908/1312/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникає з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу, зокрема, в ч. 3 цієї статті вказується, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.(ст. 526 ЦК України)

Відповідно до ст. 621 ЦК України, у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Колегією суддів, встановлено обов'язок відповідача - боржника по зобов'язанню, за власний кошт оснастити квартиру позивача лічильником газу.

Після неодноразових звернень позивача - кредитора, відповідач так і не виконав свого обов'язку, після чого позивач набув право на виконання цієї роботи самотужки, а отже, набув право на вимогу відшкодувати збитки.

Суд звертає увагу, на те, що відповідач не встановив лічильника позивачу в строки передбачені вищезгаданим Законом, і, судячи по відповідям відповідача на неодноразові звернення позивача, і не мав намірів встановлювати його в ці строки, так як вважав, що свій обов'язок підприємство виконало, встановивши загальнобудинковий лічильник.

Збитками, крім іншого зазначеного в ст. 22 ЦК України, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до видаткової накладної №-5394 від 29.05.2017 року позивач придбав кран-шар, вартістю 80,87 грн., а відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 284 від 26.05.2017 року, ОСОБА_3, сплатив ФОП ОСОБА_4 за встановлення газового лічильника 3450 грн., і того, загальна сума витрат становила 3530,87 грн. (а.с. 11)

Саме цю суму позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Враховуючи сказане, колегія суддів вважає, що позивач має право на відшкодування збитків у зв'язку з невиконанням свого обов'язку відповідачем, у тому розмірі, який зазначає позивач і який є обгрунтованим.

Твердження відповідача про те, що позивач повинен був за власні кошти встановити лічильник, колегія суддів не буре до уваги так як вони є безпідставними з наступних підстав.

Встановлено, що позивач в ще 11.07.2016 року звернувся із заявою до відповідача про встановлення йому лічильника газу в квартирі.

Однак, 23.02.2017 року відповідач встановив загальнобудинковий лічильник газу, про що повідомив позивача.

Позивач не відмовився від свого наміру встановити індивідуальний лічильник в квартирі, про що стверджував у своїх подальших зверненнях до відповідача, який повідомив позивача про встановлення загальнобудинкового лічильника, і про можливість встановлення індивідуального лічильника за власні кошти споживача.

В апеляцій скарзі, обґрунтовуючи ці заперечення, апелянт посилається на умови Тимчасового Положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу, відповідно до яких, у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Вказана норма Тимчасового Положення не може застосовуватись до спірних правовідносин, з наступних причин.

По-перше, з самого початку цих правовідносин, з моменту звернення в 2016 році до відповідача, позивач бажав встановити саме індивідуальний лічильник газу, і він мав на це законне право.

По-друге, відповідач посилається на Тимчасове Положення, оскільки він встановив загальнобудинковий лічильник газу, після чого відносини між споживачами природного газу - власників квартир будинку, де монтований загальнобудинковий лічильник, та ПАТ «Вінницягаз» щодо розрахунків (у разі використання загальнобудинкового вузла) регламентується цим Тимчасовим Положенням.

По-третє, відповідно до цієї норми, за власний кошт споживач ставить індивідуальний лічильник, при умові, що він відмовляється розраховуватись за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок.

В даному випадку, відповідач не стверджує, що позивач відмовлявся від розрахунків за показниками загальнобудинкового газового лічильника. Суд вважає, що позивач лише наполягав на встановленні індивідуального лічильника газу на його квартиру.

Отже, застосування вказаної норми Тимчасового Положення до даних правовідносин є некоректним.

На думку колегії, неправильним є позиція відповідача, з приводу того, що підприємством виконаний обов'язок перед позивачем, шляхом встановлення загальнобудинкового лічильника, оскільки, обов'язок встановити індивідуальний лічильник позивачу, як побутовому споживачу, передбачений Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а порядок встановлення загальнобудинкового лічильника та порядок розрахунків за показниками даного лічильника регламентується вищезгаданим Тимчасовим Положенням.

Правомірність встановлення загальнобудинкового лічильника відповідачем, ОСОБА_3 не оспорюється.

Одним із мотивів скарги, є невірне застосування судом ст.3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» саме в редакції від 20 січня 2018 року, яка передбачає право та можливість компенсувати витрати по забезпеченню встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу, а редакція цієї норми від 09.04.2015 року, яка діяла на момент спірних правовідносин, не передбачала такої компенсації.

Дані мотиви є безпідставними, і такими, що не вирішують спір по суті, так як мотивами позову є не стягнення коштів, як компенсації за встановлення індивідуального лічильника за свої кошти, а відшкодування збитків при невиконанні свого обов'язку, передбаченого Законом.

Інші мотиви апеляційної скарги, а саме правомірність встановлення відповідачем загальнобудинкового лічильника та відсутність механізму відшкодування (компенсування) коштів споживачам, які встановили індивідуальні лічильники за власні кошти, да думку колегії суддів, не має правового значення для вирішення спору по суті, а від так, не впливають на законність оспорюваного рішення, а отже, не може бути підставами для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін як такого, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» - залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Б.Сало

Судді: А.Ю.Зайцев

Т.М.Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя: Т.Б.Сало