Справа № 152/524/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 вересня 2018 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря - Одудовського С.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Юліямпільської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора на стороні відповідача - ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Юліямпольської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом.

Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_3, який по день смерті проживав і був зареєстрований у АДРЕСА_1.

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1.

Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за заповітом. Іншим спадкоємцем є дружина померлого та матір позивача - ОСОБА_2, однак спадщину вона не прийняла та на неї не претендує, про що подала до суду відповідну заяву (а.с. 50).

Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову.

Посилаючись на те, що житловий будинок належав ОСОБА_3, а вона бажає успадкувати його, тому позивач просить визнати за собоюправо власності за заповітом на спадкове майно, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_3, яке складається із житлового будинку «А», загальною площею 67,7 м кв, в тому числі житловою площею 51 м кв, веранди «а», літньої кухні «Б», погреба «В», які знаходяться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3.

Позивач у судове засідання не з'явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с. 104).

Представник відповідача - Юліямпільської сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте від представника ОСОБА_4 до суду надійшла заява, у якій сільська рада позовні вимоги визнає, справу просить розглянути за відсутності представника (а.с. 100).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 50).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що вбачається зі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с. 7).

28 травня 1996 року ОСОБА_3 вчинив заповіт, яким заповів усе своє майно своїй доньці - ОСОБА_1, що вбачається із копії заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Юліямпільської сільської Ради народних депутатів, зареєстрованого за № 11 (а.с. 13).

ОСОБА_2 на спадкове майно не прийняла і на нього не претендує, про що подала до суду відповідну заяву (а.с. 50)

З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 листопада 2017 року (а.с. 21).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Зі свідоцтва про народження НОМЕР_2 вбачається, що батьком позивача є ОСОБА_3 (а.с. 8).

Відповідно до довідки виконкому Юліямпільської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 400 від 20 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 належить житловий будинок в АДРЕСА_1 на підставі рішення Шаргородської районної ради № 224 від 22 жовтня 1987 року (а.с. 14).

Позивач уже оформив частину спадкового майна померлого ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 11 квітня 2007 року (а.с. 17-20).

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно.

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, із урахуванням зазначених вище вимог, суд вважає, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3

Водночас, оформити у спадщину житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1, позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа.

Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_3

Так, згідно із даними погосподарських книг за 1958-1960, 1974-1976, 1986-1990 роки ОСОБА_3зазначений головою двору (а.с. 29-32).

Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільського МБТІ» від 17 жовтня 2017 року № 442, на ім'я ОСОБА_3 житловий будинок у АДРЕСА_1 не зареєстрований (а.с. 23).

Із технічного паспорта, виготовленого 05 квітня 2017 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1, складається з житлового будинку «А», загальною площею 67,6 м кв, в тому числі житловою площею 51 м кв, веранди «а», літньої кухні «Б», погреба «В», які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 24-28).

Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1.

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22 жовтня 1987 року № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району.

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга».

Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31 січня 1966 року, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.

Отже, в період забудови домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 та належного ОСОБА_3, у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд доходить висновку, що на день смерті ОСОБА_3 його право власності на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог, відтак, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Тому, керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81,89, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А», загальною площею 67,6 м кв, в тому числі житловою площею 51 м кв, веранду «а», літню кухню «Б», погріб «В», які знаходяться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_3.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський