Справа № 331/922/18
Провадження № 2 /331/556/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

за участю секретаря : Качан К.К.

представника позивача: Дем»янової В.Є.

представника відповідача : ОСОБА_1

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач в лютому 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути на її користь з відповідача матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у сумі 284 904,30 гривень , моральну шкоду у сумі 30 000 гривень, а також витрати по оплаті послуг евакуатора, проведенню автотоварознавчого дослідження та відправлення телеграми в сумі 2338,40 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 вказала, що постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено належний їй автомобіль НОМЕР_1. Загальна сума збитків заподіяна їй пошкодженням транспортного засобу склала 383 904,30 гривень. Частина вказаних коштів в розмірі 99 000,00 гривень була сплачена їй ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування».

Оскільки відповідач добровільно не відшкодував частину матеріальної шкоди , яка не відшкодована страховою компанією, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Також, позивачка зазначила, що через отримання тілесних ушкоджень її донькою під час ДТП, пошкодження її власності вона зазнала моральних страждань. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює в 30 000 гривень та просить стягнути вказану суму з ОСОБА_3

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 27 лютого 2018 року провадження по справі відкрито.

20.03.2018 року відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовної заяви просив відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що оскільки транспортний засіб є фізично знищеним, а позивачка не надала належних доказів вартості пошкодженого автомобіля «до» та «після» ДТП , підстави для задоволення позову відсутні. Також відповідач зазначив необґрунтованими та недоведеними позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди .

У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив , у зв»язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність .

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази , приходить до наступних висновків.

Судом встановлено , що постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладенно адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 ,00 гривень.

Зазначеною постановою суду встановлено, що 04.09.2017 року о 16-30 год., ОСОБА_3 керуючи автомобілем FOTON BJ 1043, державний номерний знак НОМЕР_2, рухаючись в районі кафе «Форос» по вул. Солідарності в м. Запоріжжя, не витримав безпечної швидкості, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом KIA RIO, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4, яка рухалася у попутньому напрямку. Після скоєння вищевказаної ДТП, автомобіль FOTON BJ 1043, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 рухаючись інерційно допустив зіткнення з транспортним засобом MITSUBISHI ASX, державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_2, яка рухалася у зустрічному напрямку. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Травмованих не має.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки вказана постанова районного суду є чинною і має по цій справі преюдиціальне значення, вказані обставини стосовно вини ОСОБА_3 у вказаному ДТП відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України не підлягають повторному доведенню.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 110 від 30 вересня 2017 року відновлювати транспортний засіб MITSUBISHI ASX, державний номерний знак НОМЕР_4є економічно не обґрунтовано, матеріальна шкода заподіяна володільцю автомобіля внаслідок ДТП на момент огляду дорівнює дійсній ринковій вартості автомобіля та складає 383 904,30 гривень.

Сторони не оспорювали, та зазначене підтверджено листом ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», що ОСОБА_2 було сплачено страхове відшкодування в сумі 99 000,00 гривень.

За загальними правила відшкодування шкоди, відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як вбачається з вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розяснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосуватися не лише страховиком, але й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В судовому засіданні встановлено, що ДТП сталося з вини відповідача, його цивільно-правова відповідальність була застрахована, однак суми сплаченого страхового відшкодування недостатньо для відшкодування збитків понесених позивачем в повному обсязі.

Також, в ході розгляду справи представник позивача погодився, що згодний з тим, що транспортний засіб є фізично знищеним, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача саме залишок ринкової вартості в розмірі 284 904,30 гривень. Транспортний засіб знаходиться у позивачки .

Отже, представник позивача визнав, що автомобіль є фізично знищеним, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 284 904,30 гривень обгрунтовані та підлягають задоволенню і з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума, а також витрати проведення товарознавчого дослідження в сумі 1500,00 гривень та витрати на евакуатора 800,00 гривень .

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування витрат на оплату телеграми в сумі 38,40 гривень не підлягають задоволенню , оскільки у телеграмі зазначено, що відправником є експерт ОСОБА_5 , а не позивач .

Також суд зазначає, що у відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, тобто з врахуванням встановлених судом обставин справи, слід зобов"язати ОСОБА_2 після відшкодування їй збитків передати залишки пошкодженого автомобіля НОМЕР_1відповідачу.

Вирішуючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

У судовому засіданні був встановлений факт того, що неправомірними діями ОСОБА_3 позивачу була заподіяна , крім матеріальної , і моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок ДТП фактично знищено належний позивачу транспортний засіб, що призводить до того, що вона вимушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. При цьому суд вважає , що доказів того, що моральна шкода заподіяна позивачу ще й заподіянням тілесних ушкоджень її доньці , в матеріалах справи немає, оскільки судовим рішенням встановлено, що внаслідок ДТП травмованих немає.

Однак , суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди забагатий, не відповідає доказам наданим позивачем , а тому, виходячи з цього , з урахуванням вимог розумності та справедливості, в частині відшкодування моральної шкоди позов належить задоволенню частково, а саме на користь позивача ОСОБА_6 в відшкодування моральної шкоди слід стягнути 2000,00 гривень.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5) на користь ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_6) в відшкодування матеральної шкоди 284 904 гривень 30 копійок , витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1500 гривень 00 копійок, витрати на послуги евакуатора 800 гривень 00 копійок, в відшкодування моральної шкоди 2000 гривень 00 копійок , судовий збір 2857 гривень 04 копійок .

Зобов»язати ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_2) передати ОСОБА_3 ( місце проживання: АДРЕСА_3) залишки пошкодженого автомобіля НОМЕР_1 після відшкодування ним шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 17 вересня 2018 року.

Суддя: О.Є. Жукова

17.09.2018