АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 654/223/18 Головуючий в 1 інстанції Охтень А.А.
Номер провадження 22-ц/791/906/18 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Цвєткова І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та витребування майна

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування від 12.06.2012р. та витребування нерухомого майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що на підставі рішення Голопристанської міської ради № 460 від 14.11.1973р. та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 14.11.1973р., його батьку ОСОБА_5, надано земельну ділянку для будівництва площею 600 кв.м по АДРЕСА_1,на якій він збудував житловий будинок.

Після смерті батька, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., відкрилась спадщина до складу якої увійшло вказане домоволодіння, у зв'язку з чим він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак відповідне свідоцтво не отримав.

У 2017р. маючи намір оформити правовстановлюючі документи на спадкове майно довідався про те, що рішенням суду від 12.12.2011р. за ОСОБА_3 визнано право власності на вказане домоволодіння, та яке вона в подальшому подарувала своїй онуці ОСОБА_4.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13.12.2017р. скасовано рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12.12.2011р. та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на це домоволодіння.

Оскільки рішення суду на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на спірне домоволодіння, скасовано, та відповідач не мала правових підстав розпоряджатися цим майном, вважає, що його права як спадкоємця порушені, а тому просив визнати недійсним договір дарування від 12.06.2012р. укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та витребувати у останньої на його користь будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не надання судом оцінки наявним в матеріалах справи доказам, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначив, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 була надана для будівництва ОСОБА_5 за рахунок земель ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Голопристанської міської ради від 14.11.1973р. № 460. Будівництво житлового будинку ОСОБА_5 на цій земельній ділянці проводив на підставі рішення про виконання робіт від 14.11.1973р. та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 14.11.1973р. Інвентаризація житлового будинку, побудованого ОСОБА_5, була проведена в 1985 році, та згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ від 08.01.2013р. № 2, будівлі та споруди побудовані до 05.08.1992р. не належать до категорії самочинного будівництва, а тому побудований ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1 належав йому на праві власності, та після його смерті увійшов до складу спадщини, на яку позивач має право як спадкоємець першої черги.

Учасники справи не скористались правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, що в силу ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» цього Кодексу до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлені такі обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, ОСОБА_2 не надав належних доказів про те, що спірний житловий будинок зведений спадкодавцем ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя, оскільки відсутні належні докази про введення житлового будинку в експлуатацію та правовстановлюючий документ, виданий на ім'я забудовника. За відсутності доказів про віднесення спірного майна до складу спадщини, відсутні підстави вважати, що внаслідок укладання договору дарування від 12.06.2012р., між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушені спадкові права позивача, що позбавляє права спадкоємця на витребування спірного будинку у добросовісного набувача за нотаріально посвідченим договором дарування.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Судом установлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку із чим позивач, як спадкоємець першої черги набув право на спадкування належного спадкодавцеві майна, оскільки до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини ним, за згодою законного представника, матері ОСОБА_8, подана заява від 22.02.2005р. про прийняття спадщини (а.с. 80-86).

Станом на час розгляду справи, відомості про прийняття спадщини іншими спадкоємцями в матеріалах спадкової справи та у реєстрі спадкових прав відсутні.

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що на підставі рішення Голопристанської міської ради від 14.11.1973р. № 460, земельна ділянка площею 600 кв.м, розміщена у АДРЕСА_1, надана спадкодавцеві ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування житлового будинку розміром 10х6 м. Крім того, із забудовником укладено договір про надання цієї земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку із числом кімнат від однієї до п'яти.(а.с.20-23, 119-124)

Межі наданої земельної ділянки визначені на місцевості, що встановлено складеним 14.11.1973р. актом за участю землекористувача, один екземпляр якого зберігається у інвентарній справі та генеральним планом забудови наданої земельної ділянки. (а.с.120,162)

Дозвіл на виконання будівельних робіт із зведенням житлового будинку розміром 6х10м та сараю надано на підставі затвердженого типового проекту будівництва № 181-5 зі строком його завершення до 14.11.1976р. (а.с.125,163)

Рішенням Голопристанської міської ради від 15 вересня 1976р. № 487/17 продовжено термін будівництва житлового будинку ОСОБА_5 ( а.с.126-127)

Відомості про введення в експлуатацію предмета забудови у матеріалах справи відсутні.

За наявними матеріалами технічної документації на садибний (індивідуальний будинок), складену станом на 24.05.2016р. встановлено, що на земельній ділянці у 1989р. зведений житловий будинок загальною площею 90,2 кв.м, а також зведені у 1990 р. помпа і огорожа, та у 1991р. зведені гараж, сарай, туалет-душ. (а.с.14-19)

Згідно письмового повідомлення Голопристанської філії КП «ХБТІ» ХОР від 11.05.2017р. №96, інвентаризація житлового будинку, побудованого ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 проведена у 1985 році. На підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва і ЖКГ України від 08.01.2013р. №2 споруди, зведені до 05.08.1992р. не потребують введення у експлуатацію. (а.с.129-131)

Сторони визнали той факт, що зазначений об'єкт будівництва за життя спадкодавця не був зареєстрований як нерухоме майно і правовстановлюючий документ забудовнику за його життя не видавався і відповідної реєстрації прав власності на час його смерті не здійснювалось.

Первинна реєстрація прав власності на зведенні споруди, із набуттям статусу нерухомого майна здійснена 20 квітня 2012р. Херсонським БТІ за заявою ОСОБА_3 згідно рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12.12.2011р., яким остання набула право власності за набувальною давністю.

Впродовж дії вказаного судового рішення ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12.06.2012р., подарувала зазначене нерухоме майно ОСОБА_4 (а.с. 10-12; 24-26)

Як вбачається із змісту технічного паспорту, виданого 24.05.2014р. новому набувачеві ОСОБА_4, домоволодіння складається із житлового будинку, розміри якого не співпадають із тими, що були зазначені у дозвільних документах, наданих забудовнику ОСОБА_5, а також додаткові господарські споруди: гараж, туалет-душ, помпа, однак відомості про прийняття рішення уповноваженого органу для внесення їх у технічну документацію матеріали справи не містять.

Крім того, за наявними технічними характеристиками зазначеними у техпаспорті зазначено, що житловий будинок зведений у 1989р., решта господарських споруд зведені у 1990-1991 роках. (а.с.18)

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13.12.2017р. скасовано рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12.12.2011 р. та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено через відсутність передбачених ч.1 ст. 344 ЦК України підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на предмет забудови. (а.с.6-9)

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд визнав встановленим, що позивачка ОСОБА_3, а також останній набувач за договором дарування ОСОБА_4 не надали доказів щодо здійснення будівництва на відведеній ОСОБА_5 земельній ділянці. (а.с.6-9)

Разом із тим, висновок цього суду, щодо визнання спірної забудови самочинною, не може бути враховано у справі, що розглядається, оскільки цей факт не був предметом доведення у спорі за позовом ОСОБА_3 про набуття нею права власності з підстав набувальної давності.

Як вбачається із змісту заявлених позивачем вимог, предметом судового захисту є право позивача на перехід в порядку спадкування тих прав, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Отже, предметом судового дослідження є обставини щодо наявності у позивача, як спадкоємця першої черги, права спадкування на об'єкти забудови, зведені за життя забудовником, ОСОБА_5, на земельній ділянці виділеній для будівництва і обслуговування.

Пункт 8 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику в справах про спадкування" передбачає, що якщо будівництво здійснюється згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов'язки, як забудовника, входять до складу спадщини.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок неможливо, а потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Факт прийняття позивачем спадщини не заперечений жодною із сторін.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН A3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.99 року № 12/5-126.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним, а є незавершеним.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належать спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Якщо будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, але після закінчення будівництва житловий будинок не було здано в експлуатацію, до спадкоємців переходить право забудовників на оформлення зазначеного жилого будинку та господарських будівель і споруд у встановленому законом порядку, а сам житловий будинок слід вважати до здачі його в експлуатацію незавершеним будівництвом, такого висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування".

У листі Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна" визначено, що оскільки на нерухоме майно не було оформлено право власності, то таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку.

Апеляційний суд звертає увагу, що будівництво житлового будинку розпочато спадкодавцем на підставі дозвільних документів, наданих у відповідності до вимог законодавства, а тому права забудовника після смерті останнього є предметом спадкування і у разі їх заперечення підлягають встановленню за рішенням суду.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо зведений згідно проекту об'єкт нерухомості не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним, а є незавершеним.

Предметом спору та судового розгляду у справі що розглядається не були питання участі будь-кого із відповідачів у будівництві спірного домоволодіння, також предметом спору не були питання витрат, понесених відповідачами на поліпшення цього майна після реєстрації його як об'єкту нерухомості у 2012 році на підставі судового рішення, яке згодом було скасовано в порядку апеляційного перегляду.

Крім того, суд враховує, що позивач, після відкриття спадщини набув право спадкування на майно та права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину набуває право власності на спадкове майно з часу її відкриття. Частиною третьою ст. 1296 цього Кодексу передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Після відкриття спадщини та набуття позивачем, як спадкоємцем першої черги права на спадкування, спірне майно у тому об'ємі, що було збудовано спадкодавцем, але не зареєстроване за його життя як об'єкт нерухомості, перейшло у власність ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 12.12.2011р., яке скасовано рішенням Апеляційного суду від 13.12.2017р., тому слід дійти висновку, що зазначене майно протиправно вибуло із спадкової маси.

За викладених обставин спадкові права позивача підлягають захисту у судовому порядку, як майновий об'єкт цивільного права, оскільки надають спадкоємцеві можливість успадкувати майно, хоча право розпоряджатись ним виникає після успадкованого права власності у встановленому законодавством порядку.

Крім того, апеляційний суд враховує, що до часу скасування рішення суду на підставі якого стало можливим вибуття предмета спадкування із спадкової маси, ОСОБА_4 набула право власності на домоволодіння, але позивач, як спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно ще до часу його державної реєстрації, має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, оскільки, суд визнав встановленим, що вказане майно вибуло із володіння поза волею останнього.

Такий висновок узгоджується із правою позицією Верховного Суду України, викладену у постанові №6-164цс12 від 23.01.2013р.

Враховуючи, що згідно ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно набуте за безвідплатним договором дарування в особи, яка не мала права його відчужувати, тому позивач набув право його витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках.

На вказані обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув, норми права, що підлягали застосуванню не врахував, а тому дійшов помилкового висновку щодо самочинно зведеного предмету забудови, який не введений у експлуатацію, тоді як предметом розгляду були лише питання переходу прав забудовника в порядку спадкування, що не є тотожним із визнанням прав власності на самочинно зведену нерухомість за приписами ст. 376 ЦК України.

Крім того, апеляційний суд враховує, що за життя спадкодавця предмет забудови не набув статусу нерухомого майна в порядку, який був чинним на час завершення будівельних робіт у 1991р.

Забудовник за життя не звертався до уповноваженого органу із клопотанням про інвентаризацію фактично зведених чи реконструйованих об'єктів будівництва, та відповідність їх наявним дозвільним документам, що є підставою для визнання цих споруд нерухомим майном у розумінні ч.1 ст. 181 та ч.1, 2 ст. 182 ЦК України, у редакції чинній на час відкриття спадщини.

Відповідно до змісту п.49 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.0.2013р. № 868, з відповідними змінами і доповненнями, державна реєстрація права власності із наданням свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва. Для реєстрації має бути наданий документ виникнення, перехід речового права на земельну ділянку та документ про прийняття в експлуатація зведеного об'єкту.

Документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом чи реконструйованого будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, побудованих до 05.08.1992р. є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна із відміткою про технічне обстеження.

Суд враховує, що лише позивач, як спадкоємець забудовника має право на здійснення відповідної реєстрації новоствореної забудови у визначеному законодавством порядку, тоді як первинна реєстрація прав ОСОБА_3 на житловий будинок здійснювалась за рішенням суду, яким спірному майну без належних для цього підстав та технічного обстеження надано статус нерухомого майна, а після скасування такого рішення, як незаконного, реєстрація новоствореного об'єкту зацікавленою особою, у даному випадку спадкоємцем забудовника, має здійснюватися виключно у наведеному порядку, встановленого для такої мети.

Оскільки на час укладання договору дарування спірне майно у встановленому законодавством статусу об'єкту нерухомості не набуло, отже не могло бути і предметом дарування. У розділі 1.3 договору за описом предметом дарування є житловий будинок літ.А житловою площею 16,3 кв.м, загальною - 43 кв.м та господарські споруди: туалет літ.Б., огорожа № 2,3. (а.с.10-12)

Однак за технічними характеристиками наведеними у технічному паспорті житловий будинок, зведений у 1989р. має загальну площу 92,6 кв.м, а житлову 28,8 кв.м., господарські споруди, окрім сараю літ.В, значаться як гараж літ.Б., туалет-душ літ.Г.(а.с. 14-19).

Суд враховує, що позивач, як спадкоємець забудовника набув право спадкування прав ОСОБА_5, в тому числі і право вчиняти дії спрямовані на реєстрацію зведених забудовником споруд. Оскільки за договором дарування від 12.06.2012р. ці ж споруди зазначені у розділі 1.3 договору, як нерухоме майно, але не відповідають технічним характеристикам будівель і споруд, зазначених у технічному паспорті. Отже, таке неспівпадіння технічних характеристик спірного майна, робить неможливим реалізацію прав позивача, як спадкоємця наведених вище майнових прав.

Отже, слід дійти висновку, що відновлення прав позивача можливо не тільки шляхом витребування майна у набувача за безвідплатним договором дарування, а і шляхом визнання недійсним з підстав ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України договору дарування, як такого, що укладений всупереч положень ст.ст. 638, 717 цього Кодексу.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 203, 215, 388, О;an=844323">1218, 1296 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2018 рокускасувати і постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладеного 12.06.2012р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Витребувати у ОСОБА_4 житловий будинок по АДРЕСА_1, забудовником якого був ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 17 вересня 2018 року.

Головуючий _____________ Н.В.Орловська

Судді: _____________ О.В.Кутурланова

_____________ В.В.Майданік