Провадження №2/225/756/2018
Справа №225/2476/18
12 вересня 2018 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Качаленка Є.В.,
за участю секретаря судового засідання Федорцової І.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
В травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову зазначила наступне.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею у квартирі зареєстровані: донька ОСОБА_2, син ОСОБА_3 Донька не мешкає у будинку з серпня 2009 року, син - з 2015 року. Відповідачі мешкають дуже далеко від м.Торецьк та не мають можливості приїхати та знятися з реєстрації. Витрат, пов'язаних зі сплатою комунальних послуг вони не несуть, участі в утриманні житлового приміщення не приймають. Оскільки збереження реєстрації за відповідачами перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, вона змушена звернутися до суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, про причини неявки суд не інформували.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами.
У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.
Права власника житлового будинку також визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 16.07.1996 року (а.с.6). Разом з позивачем зареєстровані: чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджено довідкою про склад сім'ї №б/н від 04.05.2018 року (а.с.8).
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом було встановлено, що донька не мешкає в житловому приміщенні за вказаною адресою з серпня 2009 року, а син - з лютого 2015 року.
Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За таких обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням слід задовольнити.
Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію. Відтак відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В решті позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: