Ухвала

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа №758/6859/15-ц

провадження №61-40717ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року у складі судді Зарицької Ю. Л. позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (2004) року у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання без поважних причин.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, у червні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2018 року у складі судді Українець Л. Д. у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, а обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, заявником наведено не було.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 30 липня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме, запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 30 липня 2018 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судового рішення.

Апеляційним судом установлено, що 04 серпня 2015 року було постановлено ухвалу Подільського районного суду м. Києва про залишення позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» без розгляду.

Копію ухвали суду першої інстанції надіслано судом на адресу листування, зазначену в позовній заяві банку, та отримано ПАТ «Дельта Банк» 10 серпня 2015 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

Зазначене свідчить про обізнаність ПАТ «Дельта Банк» щодо судового рішення місцевого суду у цій справі.

Апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 рокубанком подано 18 червня 2018 року.

Згідно вимог частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не містили обставин непереборної сили, які зумовили пропуск строку апеляційного оскарження рішення суду понад 2,5 роки.

Посилання касаційної скарги на певний порядок супроводження судових справ, який існує у банку та втрату процесуальних документів й на те, що лише в ході внутрішньобанківської перевірки ПАТ «Дельта Банк» у червні 2018 року стало відомо про ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки ці обставини стосуються лише ПАТ «Дельта Банк» і свідчить про певну організацію роботи банку, а тому не є безумовною підставою для поновлення строку, пропущеного протягом тривалого часу - понад два роки, а інших поважних причин не наведено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті

6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі«Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (Ponomaryov v. Ukraine).

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними права; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник судового процесузобов'язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належнимийомупроцесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, апеляційний суд дійшов до вірного висновку про те, що банк звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року у червні 2018 року, тобто після спливу двох років з дня складення повного тексту судового рішення, а обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, що призвело до пропуску строку на апеляційне оскарження, встановлено не було.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 24 жовтня 2004 року).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу апеляційного суду, є необґрунтованою. Правильне застосовування норми статті 358ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк