Номер провадження: 22-ц/785/2851/18
Номер справи місцевого суду: 522/9631/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрсСиббанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема в рахунок часткового погашення відповідачем заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк» за Договором кредиту № 0 від 01 листопада 2006 року в розмірі 346249,29 доларів США та пені у розмірі 2039676 грн. 83 коп., позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, а саме: двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства.

Позивач обґрунтовує позов тим, що 01 листопада 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали Договір № 0 відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі - 280 000 доларів США, з порядком повернення кредиту, передбаченим Договором кредиту зі сплатою 10,3 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 01 листопада 2027 року. ПАТ «УкрСиббанк» є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», зміна найменування якого з АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «УкрСиббанк» пов'язана з виконанням вимог ч.5 розділу XV II Закону України «Про акціонерні товариства» щодо приведення Статуту Банку у відповідність з вимогами зазначеного Закону. 01.11.2006 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту № 0, між Банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний Договір, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира,загальною площею 44,6 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Представник позивача зазначає, що свої зобов'язання Банк виконав в повному обсязі, в той час, як Позичальником не виконуються умови Договорів Кредиту - порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Не належне виконання взятих на себе зобов'язань Позичальником за Договором кредиту призвели до виникнення заборгованості, яка станом на 23.05.2016 року становить загальну суму - 346 249,29 доларів США, та складається із: суми заборгованості за кредитом - 218 767,55 доларів США; суми заборгованості за відсотками - 127 481,74 доларів США. Крім того у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання за тілом кредиту та процентами за користування кредитом позичальнику за умовами кредитного договору нараховано пеню у розмірі 2039481,74 грн., яка складається з пені по тілу кредиту - 700 259,62 та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 1 339 417,21 пені 3 врахуванням п.4.1. Договору іпотеки та відповідно до ст.ЗЗ Закону України «Про іпотеку», в якому вказується, що у разі невиконання або не належного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, представник ПАТ «УкрСиббанк» звернуся з даним позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2016 року позов задоволено. Звернуто стягення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 132,9 квадратних метрів, житловою площею 44,6 квадратних метрів для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору споживчого кредиту № 0 від 01 листопада 2006 року про повернення грошових коштів та відсотків за користування кредитом в розмірі 346 249,29 доларів США та пені 2 039 676,83 грн. Встановлено спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодаства.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, звертаючи на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 132,9 квадратних метрів, житловою площею 44,6 квадратних метрів для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору споживчого кредиту № 0 від 01 листопада 2006 року про повернення грошових коштів та відсотків за користування кредитом в розмірі 346 249,29 доларів США та пені 2 039 676,83 грн. Встановлюючи спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням Закону України «Про іпотеку» та встановлюючи початкову ціну, визначеною на підставі оцінки майна зхдійсненої суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодаства суд першої інстанції виходив з обгрунтованості розрахунку заборгованості, наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та відсутності обставин, що перешкоджають такому зверненню в розумінні Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 01 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_2, укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 280 000,00 доларів США (двісті вісімдесят тисяч доларів США 00 центів), а відповідач зобов'язався повернута наданий кредит у повному обсязі не пізніше 01 листопада 2027 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних. Відповідно Додатку №1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п.1.3.4 Кредитного договору відбувається з 01 по 10 (включно) число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти;

- В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 01 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем, було укладено Договір іпотеки від 01 листопада 2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 квартира під номером 112, загальною площею 132, 9 кв м. та житловою 44.6 кв.м.;

- Станом на 23 травня 2016 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені, становить 346 249 (триста сорок шість тисяч двісті сорок дев'ять) доларів США 29 центів та пеня у розмірі 2 039 676 (два мільйони тридцять дев'ять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 83 копійки, з яких:

- 218 767,55 доларів США - заборгованість за прострочення кредитом;

- 127 481,74 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

- 700 259,62 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 1 339 417,21 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

- Двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 132,9 кв.м. та житловою 44.6 кв.м., яка належить боржнику ОСОБА_2 не є її єдиним житлом, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта;

- Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-УІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями ЦК України та ЗУ «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк»;

Враховуючи встановлені у справі обставини та досліджені докази, судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 має невиконані грошові зобов'язання перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання кредиту №0 від 01.11.2006 року, згідно з яким отримала в кредит 280 000 доларів США.

В цей же ж день ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2, яку за іпотечним договором від 01.11.20006 року передала в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №1 від 01.11.2006 року.

Також судом вірно зазначено, що передана в іпотеку квартира не є єдиним житлом боржника, що не надає підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2, що рішення суду першої інстанції не відповідає ст. 39 Закону України «Про іпотеку», оскільки в резолютивній частині рішення не зазаначено початкову ціну у грошовому виразі і тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження є неспроможними виходячи з такого.

У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-61цс15 міститься висновок про те, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України також в постанові від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1935цс15), в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6- 1561 цс 15) та в постанові від 08 червня 2016 року (справа № 6-1239цс 16).

21 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 235/3619/15-ц, провадження № 14-11 цс 18 (ЄДРСРУ № 73500804) досліджувала питання обов'язковості зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні.

Аналізуючи обґрунтованість підстав для відступлення від висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступного.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов'язків іпотекодавцем, прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна Банку від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Разом з тим, колегія суддів досліджуючи доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2, про неспроможність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки для виконання зобов'язань за договором №0 від 01.11.2006 року за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом в сумі 346 249, 29 доларів та пені за прострочення виконання зобов'язань по тілу кредиту та процентам за користування кредитом в сумі 2 039 676,83 грн. з посиланням на те, що Суворовським районним судом м. Одеси 24.02.2014 року вже було стягнуто з відповідачки заборгованість за цим кредитним договором станом на 10.12.2013 року в сумі 288 579,45 доларів США в порядку реалізації банком свого права на дострокове повернення кредиту та сплати процентів, звертає увагу на таке.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 17 постанови Пленуму від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин» рекомендував судам за порушення позичальником своїх кредитних зобов'язань після спливу строку кредитного договору стягувати кошти, передбачені виключно статтею 625 ЦК, а не проценти за користування кредитом та неустойку, оскільки строк дії кредитного договору сплив. Ця позиція відповідала судовій практиці, яка до цього склалася у Верховному Суді України, про що йшлося в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 роки), проведеного Верховним Судом Україниі затвердженого 07 жовтня 2010 року.

Проте у подальшому Верховний Суд України змінив свою правову позицію, виклавши її так: проценти за кредитом і неустойка платяться у межах позовної давності до дня звернення до суду (постанова від 02 грудня 2015 року у справі №6-249 цс 15 та інші). Тобто за цією правовою позицією стягненню підлягала кредитна заборгованість поза межами позовної давності, але лише за три роки до пред'явлення позову (основний борг) і за рік (неустойка) або, якщо позов і пред'являвся в межах позовної давності, ці суми стягувалися незалежно від того, що строк кредитного договору сплив, адже основне зобов'язання належним чином не виконано (стаття 599 ЦК України).

Касаційний Цивільний Суд Верховного Суду не погодився з таким висновком Верховного Суду України і ухвалою від 23 січня 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка постановою від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18) погодилась з мотивами Касаційного Цивільного Суду, роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого Суду Укркїни з розгляду цивільних і криміналних справ, відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-249 цс 15 від 02 грудня 2015 року, зазначивши, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором станом на 23.05.2016 року складає 346 249,29 доларів США, в тому числі тіло кредиту - 218 767,55 доларів США та проценти за користування кредитними коштами - 127 481,74 доларів США. Крім того позивачем нараховано пеню за прострочення повернення тіла кредиту - 700 259 грн. 62 коп. та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами - 1 339 417 грн. 21 коп., а всього - 2 039 676 грн. 83 коп.

В той же час заборгованість за кредитним договором станом на 10.12.2013 року стягнута за заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 року, становить 288 579,45 доларів США, в тому числі заборованість за тілом кредиту 218 767,55 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 60 205,60 доларів США; пеня за прострочення повернення тіла кредиту - 3464,99 доларів США (еквівалент 27695,66 грн.) та пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами - 6 140,31 доларів США (еквівалент 49 079,49 грн).

Таким чином, порівнюючи заборгованість по тілу кредиту та за процентами станом на 10.12.2013 року і станом на 16.05.2016 року вбачається, що збільшення кредитної заборгованості відбулося за рахунок додатково нарахованих процентів зі збільшенним наростаючим залишком за період неохоплений первісним розрахунокм, а саме з 11.12.2013 року до 29.04.2016 року на 67 276,14 доларів США (127481,74-60 205,60).

Крім того, позивачем було додатково нараховано пеню за тілом кредиту за період з 24.05.2015 року по 26.04.2016 року у розмірі 700 259 грн. 62 коп. та пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами 1 339 417 грн. 21 коп., а всього - 2 039 676 грн. 83 коп.

Враховуючи, що позивач, як це вбачається зі змісту заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2014 року, вже використав своє право на повернення кредиту достроково (ч. 2 ст. 1050 ЦК України ) станом на 10.12.2013 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється.

При таких обставинах немає підстав для прийняття до уваги розрахунку заборгованості за кредитним договором за процентами та пенею після 10.12.2013 року.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не спростувала факт наявності у неї непогашеої заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 01.11.2006 року, не надала доказів про погашення кредитної заборгованості, стягнутої заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2014 року у певній частині.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором такими, що засновані на законі, але при цьому сама заборгованість за кредитним договором в рахунок якої заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає зміні з заявлених 346 249,29 доларів США, в тому числі тіло кредиту - 218 767,55 доларів США, проценти за користування кредитними коштами - 127 481,74 доларів США. та пені в загальній сумі 2 039 676 грн. 83 коп., в тому числі: пені повернення тіла кредиту - 700 259 грн. 62 коп., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами - 1 339 417 грн. 21 коп. до 288 579.45 доларів США, стягнутих заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2014 року непогашених відповідачем. В решті вимог слід відмовити.

Враховуючи наведене, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року підлягає зміні у відповідності до мотивів наведених у цій постанові суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2016 року - змінити.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»-задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 132,9 кв.м та житловою площею 44,6 кв.м для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 01 листопада 2006 року, про повернення грошових коштів та відсотків за користування кредитом в розмірі 288 579,45 доларів США.

У вимогах Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості по процентам в сумі 67 276,14 доларів США та пені за прострочення виконання зобов'язань по тілу кредиту та по процентам за користування кредитними коштами в загальній сумі 2 039 676,83 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.09.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш