Справа № 372/1827/15-ц
Провадження № 2-4/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пракуда Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Василевська Ірина Олегівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку від 12.09.2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1923, відповідно до якого продано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 286,6 кв. м., визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1925, відповідно до якого продано земельну ділянку площею 0,1589 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 06.03.1992 року з відповідачем ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час спільного проживання ними у 2004 році набута земельна ділянка, площею 0,1589 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) на якій побудовано житловий будинок загальною площею 286,6 кв. м. З 2014 року відповідач ОСОБА_4 почав зловживати спиртними напоями, не з'являвся вдома, позичав кошти, а в березні 2015 року відповідач ОСОБА_4 без згоди позивача продав спільний будинок та земельну ділянку відповідачу ОСОБА_5, шляхом укладення договорів купівлі-продажу від 12.09.2014 року. Позивач згоди на укладення вказаних правочинів не надавала, у нотаріуса присутньою не була, про продаж відповідачем ОСОБА_4 спільного майна не знала.

09.06.2017 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду.

17.07.2017 року винесено ухвалу про часткове задоволення клопотання позивача та представника позивача про витребування від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевської Ірини Олегівни оригінали заяви від імені ОСОБА_3 щодо надання згоди на продажу будинку АДРЕСА_1, копії паспорта з рукописним текстом та підписом ОСОБА_3, а також інших документів, які стали підставою для вчинення нотаріальної дії, зареєстрованої 02 вересня 2014 року за реєстр. № 745; належним чином завірені копії аркушів реєстру вчинення нотаріальних дій, в яких містяться підписи від імені ОСОБА_3 щодо вчинення нотаріальної дії, зареєстрованої 02 вересня 2014 року за реєстр. № 745. В задоволенні інших вимог клопотання відмовлено.

11.08.2017 року винесено ухвалу про задоволення клопотання третьої особи приватного нотаріуса Василевської І.О. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції між Центральним районним судом м. Дніпро та Обухівським районним судом Київської області.

04.10.2017 року винесено ухвалу про призначення по справі комісійної судової почеркознавчої експертизи відносно заяви, виданої 02 вересня 2014 року від імені ОСОБА_3, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевською О.І. за реєстровим № 745, проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (01601, м.Київ, вул. Володимирська,15) як провідній експертній установі та Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

24.04.2018 року винесено ухвалу про поновлення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пракуда Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Василевська Ірина Олегівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні.

25.05.2018 року винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотань позивача ОСОБА_3 та третьої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Василевської Ірини Олегівни про призначення судової почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, вказавши, що спірні договори були укладені між відповідачами, згоди на укладення яких позивачка не надавала, про продаж її чоловіком спільного майна не знала, в м. Дніпропетровськ не їздила, ніякої заяви - згоди на продаж майна не підписувала, відповідно вважає її підробленою, кримінальне провадження триває.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 будучи допитаною також в якості свідка, позовні вимоги підтримала повністю та показала, що з відповідачем ОСОБА_4 разом будували будинок, але чоловік почав зловживати спиртними напоями, зникав, без її згоди були продані житловий будинок та земельна ділянка, згоди на укладення договорів купівлі-продажу вона не давала, у нотаріуса присутньою не була, відповідно нічого не підписувала, коштів отриманих за продаж нерухомого майна чоловік не приносив та нічого про це не розповідав. Після пред'явлення даного позову до суду вони з відповідачем ОСОБА_4 розлучились, стосунки не підтримують.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та вказав, що відповідач ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, про те, що позивачка не надавала згоду вона не знала, оскільки відповідач ОСОБА_4 надавав нотаріусу нотаріально завірену копію заяви, вважала, що останній діє за згодою з дружиною.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Василевська І.О. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, вважала їх необґрунтованими з підстав особистого перебування позивачки в її кабінеті та здійсненні нею особистого підпису на заяві про її згоду на продаж будинку та земельної ділянки, що підтверджується записом у реєстрі №745 від 02.09.2014 року, крім того ОСОБА_12 бачив позивачку в нотаріальній конторі, за адресою де вона вчиняє нотаріальну діяльність. Перевіряла позивачку згідно паспорту, що це була одна й та ж сама особа в неї сумніву не виникало, на фото в кримінальному провадженні впізнала, вона навмисно змінила свій підпис, окрім того не хотіла писати слово «мною прочитано», на що вона була б вимушена відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Проект заяви був попередньо підготовлений, вони вдвох з якимось чоловіком читали, обговорювали текст, підпис з паспортом не звіряла, коли підписувала здається писала букви повільно з відривом, відповідно номенклатури заяву не залишала, а у реєстрі є підпис позивачки. За вчинення нотаріальної дії, позивачка оплачувала особисто.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що в 2014 році з приватним нотаріусом Василевською І.О. були поруч офіси, він був на вулиці в той час коли під'їхала позивачка та якийсь чоловік на автомобілі марки «Хонда» на київських номерах, запитали де знайти нотаріуса, щоб зробити заяву подружжя на відчуження майна, після чого вони зачекали, а він здійснив дзвінок до Василевської І.О., яка погодилась їх прийняти, при цьому вони помітно нервували. Коли їх приймала Василевська І.О. у нього були відкриті двері, чув про що вони вели розмову.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пракуда І.В. в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Вислухавши представників сторін, свідків, третю особу, дослідивши наявні у матеріалах цивільної справи докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 березня 1992 року був укладений шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_2, виданий 06.03.1992 року.

25 лютого 2004 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району, Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, актовий запис № 1438.

28 квітня 2006 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1.

13 серпня 2014 року ОСОБА_4 отримав технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1.

05 вересня 2014 року Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області було видано довідку № 292 про те, що в будинку АДРЕСА_1 та належить на праві власності на нерухоме майно, виданого Обухівським БТІ 14.07.2006 року за реєстраційний номером НОМЕР_4 ОСОБА_4, станом на 05.09.2014 року ніхто не зареєстрований та не проживає.

02 вересня 2014 року від імені ОСОБА_3 написано заяву, якою вона дала згоду на продаж будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на який він розташований - нерухоме майно, та укладення договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна за ціною та на умовах їй відомих, а також на передання в іпотеку та укладення договору іпотеки вищевказаного нерухомого майна, на умовах, їй відомих, посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевською І.О., зареєстровано в реєстрі за № 745.

12 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений попередній договір про укладення в майбутньому договорів купівлі-продажу будинку, та землі.

12 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу будинку, відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила (прийняла у власність) будинок АДРЕСА_1, і сплатила за нього ціну, визначену договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1923.

12 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила (прийняла у власність) земельну ділянку, площею 0,1589 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і сплатила за нього ціну, визначену договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1925.

23 червня 2015 року ОСОБА_3 подала до Обухівського РВ ГУ МВС Київської області заяву про вчинення злочину, а саме, що ОСОБА_4 змусили обманним шляхом підписати договір про продаж спільного з позивачем майна будинку АДРЕСА_1, та земельної ділянки ОСОБА_5

16 жовтня 2015 року слідчим СВ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві в рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0005737 від 03.09.2015 року за заявою ОСОБА_5 за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, було винесено постанову про призначення почеркознавчої експертизи, на вирішення експерта поставлено питання: чи виконаний підпис у заяві ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 про згоду на продаж майна, в саме будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, у графі «Підпис:» - громадянкою ОСОБА_3?

30 жовтня 2015 року судовим експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру було винесено висновок № 647/тдд, яким встановлено, що рукописний напис та підпис у заяві ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 про згоду на продаж майна, а саме будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки на якій він розташований, на бланку серії НОМЕР_5, у графі «Підпис:» виконано не ОСОБА_3, а іншою особою.

Вирішуючи питання про оцінку наявних у справі доказів слід звернути увагу, що виконуючи вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року у цій же справі судом було створено умови для проведення судової експертизи, однак висновок експертизи отримано не було.

Так, 04 жовтня 2017 року ухвалою суду було призначено комісійну судову почеркознавчу експертизу відносно заяви, виданої 02 вересня 2014 року від імені ОСОБА_3, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевською О.І. за реєстровим № 745, проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України як провідній експертній установі та Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

На вирішення експертизи було поставлено питання, запропоновані позивачем та третьою особою, зокрема:

1.Чи виконано підпис та рукописний текст у заяві від імені ОСОБА_3 про згоду на продаж житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки на якій розташований даний будинок, яку засвідчено 02.09.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевською О.І. за реєстровим № 745, особисто ОСОБА_3 чи іншою особою?

2.Чи виконано підпис та рукописний текст від імені ОСОБА_3 в реєстрі для реєстрації вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення заяви від імені ОСОБА_3 про згоду на продаж житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки на якій розташований даний будинок, яку засвідчено 02.09.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевською О.І. за реєстровим № 745, зокрема у графах «4» та «7» реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2014 рік № 1, особисто ОСОБА_3 чи іншою особою?

3.Особою якої статі виконано вказані вище підписи і рукописний текст ?

4.До якої вікової групи належить виконавець вказаних вище підписів та рукописного тексту ?

5.Чи виконано навмисно зміненим почерком вказані вище підписи та рукописний текст ?

Судом було вжито достатньо заходів для забезпечення належного проведення експертизи в порядку виконання вимог клопотання експерта та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 № 53/5, зокрема суд здійснив надання експертній установі відібраних у позивача зразків підписів та відповідних записів.

Однак, експертною установою матеріали справи було повернуто без виконання вимог ухвали суду, експертиза не проведена.

Суд врахував, що відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. І саме такий запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

У своїх поясненнях приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевська І.О. зазначала, що таким доказом звернення саме позивача до неї та вчинення нею нотаріальної дії - засвідчення справжності підпису позивача на заяві про її згоду на продаж будинку та земельної ділянки - є запис від 02 вересня 2014 року № 745 та проставлений позивачем особистий підпис у графі «7» у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2014 рік № 1 та реквізити документів, а саме її паспорту, за яким було встановлено її особу - у графі «4» у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2014 рік № 1.

В судовому засіданні представник позивача клопотання про призначення експертизи не підтримав. При цьому слід прийняти до уваги, що позиція третьої особи приватного нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Василевська Ірина Олегівна щодо заперечення обставин, якими вона обґрунтовує необхідність призначення експертизи не можу бути вирішальною в межах пред'явлених позовних вимог, оскільки сторонами відповідні обставини визнаються, а третя особа самостійних вимог щодо предмету спору не пред'являла.

Крім того, судом вжито достатньо заходів для забезпечення проведення експертизи, однак в силу, в тому числі, процесуальної поведінки сторін та третьої особи така експертиза не була проведена. Представники сторін погодились із висновками аналогічної експертизи, що були подані представником відповідача ОСОБА_5.

Так, представники сторін фактично визнали ті обставини, які додатково підтверджені письмовим доказом, а саме висновком експертизи від 02.02.2018 року №21002-21004/16-32 проведеної у рамках кримінального провадження №0005737 від 03.09.2015, про те, що підписи від імені ОСОБА_3 у наданих на дослідження документах виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; рукописний текст «ОСОБА_3 мною прочитано» у заяві, складеній від імені ОСОБА_3, від 02 вересня 2014 року на бланку серії НОМЕР_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Василевською І.О. зареєстрований у реєстрі за №745, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Рукописний текст «ОСОБА_3 мною прочитано» у заяві, складеній від імені ОСОБА_3, від 02 вересня 2014 p., на бланку серії НОМЕР_5, посвідченій приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Василевською І.О., зареєстрованій у реєстрі за № 745, - виконаний не ОСОБА_3. а іншою особою. Вирішити питання про те, чи виконаний рукописний текст «ОСОБА_3 мною прочитано» у заяві, складеній від імені ОСОБА_3, від 02 вересня 2014 p., на бланку серії НОМЕР_5, посвідченій приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Василевською І.О., зареєстрованій у реєстрі за № 745, ОСОБА_4 чи іншою особою, не виявилося можливим з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку. Рукописний текст «ОСОБА_3.» у записі № 745 від 02.09.2014 на аркуші № 178 у графі «7» у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 1 за 2014 рік приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Василевської І.О., - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3 у записі № 745 від 02.09.2014 на аркуші № 178 у графі «7» у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій №1 за 2014 рік приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Василевської І.О. - виконаний ОСОБА_3, а іншою особою з частковим наслідуванням її підпису. Вирішити питання про те, чи виконаний рукописний текст «ОСОБА_3.» у записі № 745 від 02.09.2014 на аркуші № 178 у графі «7» у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 1 за 2014 рік приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Василевської І.О., ОСОБА_4 чи іншою особою, не виявилося можливим з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку. Вирішити питання про те, чи викопаний підпис від імені ОСОБА_3 поряд із рукописним записом «ОСОБА_3.» у записі № 745 від 02.09.2014 на аркуші № 178 у графі «7» у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій №1 за 2014 рік приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Василевської І.О. ОСОБА_4 чи іншою особою, не виявилося можливим з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку. Вирішити питання: «Чи виконаний рукописний текст та підпис у заяві ОСОБА_3 про згоду на продаж майна, а саме АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований, від 02 вересня 2014 року на бланку серії НОМЕР_5, за № у реєстрі 745, у графі «Підпис», навмисне зміненим почерком за допомогою скорописного чи уповільненого маскування з метою наслідування чи імітації чужого почерку?», - не виявилося можливим у зв'язку з невстановленням особи виконавця. Питання: «Особою якої статі виконаний рукописний текст та підпис у заяві ОСОБА_3 про згоду на продаж майна, а саме АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований, від 02 вересня 2014 p., на бланку серії НОМЕР_5, за № у реєстрі 745, у графі «Підпис», а також до якої вікової групи належить виконавець цього рукопису?», - не вирішувалось у зв'язку з відсутністю у судовому почеркознавстві методики встановлення статі і віку виконавця коротких поочеркових об'єктів. Вирішити питання: «Чи виконаний рукописний текст та підпис у Рєстрі нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевської І.О., здійснений особою, присутньою у нотаріуса 02.09.2014 p., зареєстрований під № 745, у графі «Підписи осіб» навмисне зміненим почерком за допомогою скорописного чи уповільненого маскування з метою наслідування чи імітації чужого почерку?», - не виявилося можливим у зв'язку з невстановленням особи виконавця. Питання: «Особою якої статі виконаний рукописний текст та підпис у Реєстрі нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевської І.О., здійснений особою, присутньою у нотаріуса 02.09.2014 p., зареєстрований під № 745, у графі «Підписи осіб», а також до якої вікової групи належить виконавець цього рукопису?» - не вирішувалось у зв'язку з відсутністю у судовому почеркознавстві методики встановлення статті і віку виконавця коротких почергових об'єктів.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сторонами визнається факт не підписання особисто позивачем заяви про згоду на продаж майна, заперечує цю обставину лише третя особа нотаріус, яка вчиняла відповідну нотаріальну дію, права якої за наслідками вирішення цієї справи, на думку суду, не можуть вважатись порушеними.

За таких обставин, суд вважав, що достатніх підстав для повторного призначення експертизи та подальшого затягування розгляду справи немає, тому з метою недопущення порушення розумних строків її розгляду вирішив спір на підставі наявних у справі доказів, на що погодились представники сторін.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт може бути оскаржено до суду в загальному порядку, однак позивач у встановленому законом порядку дії нотаріуса не оскаржував, чим не використав відповідні способи захисту.

Однак відповідач обґрунтовував свої заперечення на позов іншими обставинами і доводами, які є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову навіть за умови доведення факту відсутності особистого підпису позивача ОСОБА_3 у нотаріально посвідченій заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Сторонами та іншими учасниками справи визнається, а матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 286,6 кв. м., та земельна ділянка площею 0,1589 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) були об'єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку розпорядження розпорядження спільним сумісним майном під час шлюбу одним із подружжя діє презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15 законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Вирішуючи спір, суд вищевикладені положення закону враховує, звертає уваги на те, що на час укладення оспорюваних правочинів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, суд вважає встановленим те, що ОСОБА_4 діяв під час укладення договорів щодо спільного майна в інтересах сім'ї, оскільки отримані за договорами кошти були використані саме в інтересах сім'ї, під час судового розгляду суду не представлено жодного належного і допустимого доказу, який би вказував на те, що ОСОБА_5 як третя особа-контрагент за таким договором діяла недобросовісно, суд вважає доведеним те, що останній було відомо, що спірне майно є спільним майном подружжя, однак не було відомо про те, що ОСОБА_3 не надавала своєї згоди на його продаж, оскільки у матеріалах нотаріальної справи містилася відповідна заява, а достовірність викладених у ній відомостей, в тому числі, і щодо особистого підпису позивач, станом на той час не викликала сумнівів у сторін правочину та у нотаріуса.

Враховуючи викладене, суд вважає, що при укладенні оспорюваних правочинів відповідач ОСОБА_4 діяв в інтересах подружжя, його контрагент - покупець ОСОБА_5 діяла добросовісно, тому позбавлення її як добросовісного набувача права власності у передбачений позовом спосіб (шляхом визнання недійсними правочинів, за якими вона набула право власності, яке державою належно зареєстровано) не має достатніх правових і фактичних підстав.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Описану вище правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-1376цс16, з якою суд погоджується.

За умови задоволення наявних у цій справі позовних вимог, два об'єкти нерухомого майна фактично повертаються у власність подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, але будь-якої компенсації покупцеві ОСОБА_5 не передбачається.

Як вбачається із обставин справи, відповідач ОСОБА_5 є добросовісним набувачем будинку та земельної ділянки, оскільки придбала їх у іншого відповідача ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідчених правочинів у передбачений законом спосіб, при цьому не допускала будь-якої неправомірної поведінки.

Таким чином, визначені позовом правові підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_5 суд вважає юридично неспроможними, оскільки це становить непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном.

Поряд з тим, позивач ОСОБА_3 не втратила можливість відновлення своїх прав шляхом отримання грошової компенсації або врахування своєї частки у спірному майні у випадку поділу майна між подружжям, оскільки доводи цього позову зводились до неправомірних дій саме її чоловіка ОСОБА_4, а не покупця ОСОБА_5

За таких обставин, під час розгляду справи не виявлено порушень прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважав, позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи завершення судового озгляду вжиті заходи забезпечення позову слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 109, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 16, 203, 204, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 65 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пракуда Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Василевська Ірина Олегівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу відмовити повністю.

Скасувати вжиті в межах розгляду цієї справи заходи забезпечення позову по вступу рішення в законну силу.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко