Справа № 462/1667/17 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/6154/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря:Фейір К.О.

з участю: представника ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Блажевського П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа - державний реєстратор Львівського міського управління юстиції Мошора В В про визнання договору про відступлення прав за іпотечними договорами недійсним та скасування державної реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися з позовом до ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа - державний реєстратор Львівського міського управління юстиції Мошора В. В. про визнання договору про відступлення прав за іпотечними договорами недійсним та скасування державної реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що вони разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1.

14 вересня 2006 року ОСОБА_4 уклав з АКБ «ТАС - Комерцбанк» кредитний договір №0201/0906/88-242, згідно якого отримав кредитні кошти в сумі 15 000 Євро.

Для забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №0201/0906/88-242, між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС - Комерцбанк» 14 вересня 2006 року було укладено договір іпотеки, згідно якого Банку було передано квартиру під номером 39, яка знаходиться у АДРЕСА_1 і яка належить на праві власності ОСОБА_4

За договором факторингу №15 від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС - Комерцбанк», відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс» право вимоги в частині його зобов»язань за кредитним договором №0201/0906/88-242 від 14 вересня 2006 року та в частині звернення на предмет іпотеки.

ТзОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» у квітні 2015 році без їхнього відома та згоди зареєструвало за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачі вважали, що Договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року є недійсним а рішення про реєстрацію права власності за відповідачем на їхню квартиру є незаконним, а тому просили:

визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, який виготовлено на захищеному бланку серії ВТВ №157881, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстрований в реєстрі №6970 в частині відступлення права іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1;

визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності ТзОВ «Факторигнова компанія Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.1-7).

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те, що Договір про відступлення прав за іпотечним Договором не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку», тобто не вказана чітко предмет іпотеки.

Крім того, реєстрація речового права (права власності) на Квартиру за Відповідачем суперечать вимогам п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який на момент реєстрації права власності на Квартиру діяв в Україні та стосувався саме цього об'єкту нерухомості і саме цих суб'єктів правовідносин.

Також вказує, що порушення судом норм матеріального права полягає у незастосуванні вимог п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в частині скасування реєстрації права власності на Квартиру за Відповідачем.

Крім цього зазначає, що судом першої інстанції помилково не застосовано вимоги ч. 1 ст. 220 ЦК України в частині визнання недійсним Договору про відступлення прав за іпотечними договорами.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Блажевського П.Іщодо заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 15 серпня 2002 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.17).

14 вересня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0201/0906/88-242, згідно якого позивач отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 15000 євро на строк та на умовах, визначених даним договором /а.с.15-16/.

Також, 14 вересня 2006 року між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки для забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 0201/0906/88-242, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 /а.с.17/.

Як зазначено у п.12.3 договору іпотеки, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене в пп.12.3.1 Договору.

Відповідно до п.12.3.1 Іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов»язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. При цьому, вважається, що Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-суб»єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб»єкта оціночної діяльності. При цьому Сторони домовляються, що кандидатура незалежного експерта - суб»єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці предмету застави незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені діючим законодавством на момент оцінки…

Сторони, з розуміння змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на підставі цього підпункту п.12.3 цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій Іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на Предмет іпотеки може бути оскаржене Іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав Основне зобова»язання.

Отже, застереження, яке містяться у п.п. 12.3,12.3.1 договору іпотеки надають право Іпотекодержателю реєструвати за собою право власності на предмет іпотеки у випадку допущення Іпотекодавцем заборгованості за кредитним договором.

28 листопада 2006 р. між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 14 вересня 2006 р., згідно якого Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю кредит в сумі 25000 євро, термін повернення кредиту - до 14 вересня 2016 р./а.с.19/.

Також, 28 листопада 2012 р. між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15 за яким ПАТ «Сведбанк» уступило право вимоги за кредитним договором/а.с.151-157/.

Крім того, 28 листопада 2012 р. між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, згідно якого сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012 р. № 15 укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором. /а.с.20/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, в частині відступлення права іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 суд першої інстанції на підставі системного аналізу положень ст. 514, п.1 ст.516, ст.ст.1077,1078, 1081, ч.ч.1,2 ст.1082 ЦК України дійшов правильного висновку про те, що договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 28 листопада 2012 року були спрямовані на набуття сторонами цивільних прав і обов'язків. Зміст цих правочинів не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладенні правочинів волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено у формі, встановленій законом (нотаріальна), вони були спрямовані. Зазначені договори не впливають на права та обов»язки позивачів.

Суд першої інстанції також дав вірну оцінку доводам представників позивача, щодо неналежності оформлення договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2012 року, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним з підстав передбачених ст.ст.203,215,216 ЦК України.

У той же час, відмовляючи у задоволенні позовних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо скасування державної реєстрації права власності ТзОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1,суд першої інстанції зазначив, що за своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмет застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Крім того, не вбачається порушення державним реєстратором вимог законодавства при проведенні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності ТзОВ «Факторигнова компанія «Вектор плюс» на квартиру АДРЕСА_1, а позивачами не оспорюються дії державного реєстратора.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що на час постановлення рішення судом першої інстанції (станом на 12 вересня 2017 року) й на даний час продовжує бути чинним Закон України від 03 червня 2014 року №1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Апеляційним судом встановлено, що кредит ОСОБА_4 був наданий в іноземній валюті на споживчі цілі, що підтверджується самим кредитним договором і не заперечується сторонами, спірне жиле приміщення квартири (предмет іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1, є єдиним нерухомим житловим майном, яке боржник має у власності, та єдиним місцем проживання його та членів сім»ї, загальна площа квартири 67,8,6 кв.м., ОСОБА_4 не є суб»єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» і заперечує проти реєстрації за ТзОВ Факторингова компанія Вектор Плює» права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, положення Закону України «Про мораторійна стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» унеможливлюють без згоди ОСОБА_4 відчужувати належне йому нерухоме майно шляхом здійснення державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плює» на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_4підлягає задоволенню частково, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. ст.374 ЦПК України з ухваленням нового рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1.

Державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 не проводити на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В решті вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.