Справа № 487/4207/18
Провадження № 2/487/1968/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23.08.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва суддя Біцюк А.В., за участю секретаря Демиденко Н.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (54020, м. Миколаїв, с. Мала Корениха, вул. Миру, б. 12) до ОСОБА_2 (м. Миколаїв, вул. Зааводська, б. 2 «Г», кв. 7), третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 (м. Миколаїв, вул. Зааводська, б. 2 «Г», кв. 7) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

02.08.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2,третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3, в якому посилаючись на те, що позивачка є власником трьох кімнатної квартири розташованої за адресою: вул. Зааводська, б. 2 «Г», кв. 7, м. Миколаїв на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2004 року.

В обґрунтування позову зазначив, що у квартирі яка належить позивачці, прописаний син відповідач. з 2011 року син у квартирі не проживає, не спілкується з позивачкою. Позивачка дбає про квартиру, своєчасно сплачує поточні комунальні платежі, робить ремонт. Всі витрати покладені на позивачку, на підставі чого просить визнати відповідача, як такою особою, яка втратила права користування житловим приміщенням, за адресою: вул. Заводська, б. 2 «Г», кв. 7, м. Миколаїв.

Позивач ОСОБА_1 про відкриття провадження була повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 про відкриття провадження був повідомлений належним чином, відзив суду не надав.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 про відкриття провадження був повідомлений належним чином

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 є власником 3-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: вул. Заводська, б. 2 «Г», кв. 7, м. Миколаїв на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2004 року.

У квартирі, яка належить на праві приватної власності (1/1), прописаний син позивачки 1980 року син у квартирі за адресою: вул. Заводська, б. 2 «Г», кв. 7, м. Миколаїв не проживає, веде аморальний спосіб життя, не бажає жити з позивачкою та своїм рідним братом спілкуватися.

Позивачка дбає про квартиру, своєчасно сплачує поточні комунальні платежі, робить поточний ремонт квартири. Всі витрати на утримання квартири покладені на позивачку. Відповідач жодним чином в утриманні квартири участі не приймав, та не приймає, чим завдає позивачці матеріальні збитки. Позивачка не одноразово прохання, про зняття з реєстрації (виписатися) добровільно, відповідач весь час обіцяв здійснити зазначені дії, але не виконує обіцянку.

Позивачка вже три роки намагається продати квартиру, але на підставі того факту, що у квартирі прописаний відповідач, продати її не може.

Відповідно до довідки про склад сімї, виданої 22.05.2018 року за №867 Миколаївдомсервісом, в квартирі №7 за адресою: м. Миколаїв, Заводська, б. 2 «Г» проживають дві особи, а саме: позивачка ОСОБА_1,відповідач ОСОБА_2.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність відповідача за місцем мешкання понад рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в звязку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою:м. Миколаїв, вул. Зааводська, б. 2 «Г», кв. 7.

Зобовязати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради зняти відповідача ОСОБА_2, з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 2 «Г», кв. 7.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1,витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 23.08.2018 року.

Суддя Біцюк А. В.