Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/919/18
Провадження № 2/596/427/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"11" вересня 2018 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі : головуючого суду Лисюк І.О.
за участю секретаря Федорів О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в селищі Гусятин позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3, який прописаний у належному йому на праві приватної власності житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 більше року не проживає та не появлявся. Оскільки відповідач за вищевказаною адресою не проживає, виникають проблеми зі сплати надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об»єктивно порушуються його права, тому просить суд визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком.
Позивач ОСОБА_2 в судове засіданні не з'явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився про дату, час і місце слухання справи був повідомлений за місцем реєстрації та шляхом повідомлення про виклик у судове засідання розміщеного на офіційній веб-сторінці суду відповідно до ст.128 ЦПК України.
За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 належить житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 згідно Реєстраційного посвідчення Чортківського бюро технічної інвентаризації від 01 вересня 1983 року.(а.с.7).
Згідно записів будинкової книги прописки громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в будинку позивача (а.с. 11).
Із довідки №2202 від 07.06.2018 року виданої Копичинецькою міською радою АДРЕСА_1
Згідно довідки №2201 від 07.06.2018 року та акту обстеження на факт проживання ОСОБА_3 від 01.06.2018 року, відповідач ОСОБА_3, зареєстрований в АДРЕСА_1, з жовтня 2016 року не проживає та за вказаною адресою не появляється.(а.с.8,9).
Допитана в якості свідка ОСОБА_4 в судовому засідання пояснила, що її чоловік ОСОБА_3 дійсно з жовтня 2016 року не проживає у житловому будинку, що у АДРЕСА_1, добровільно пішов забравши свої речі, вернутись туди він не намагається, та позивач перешкод ОСОБА_3 в користуванні житлом не чинить.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з жовтня 2016 року.
Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3, відсутній за місцем своєї реєстрації, з жовтня 2016 року не проживає понад встановлені строки в домоволодінні, яке належить позивачу, судом не встановлено домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування будинком і залишаючись зареєстрованому у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні його законних прав, а тому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_1
Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищезазначеного суд рахує за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст.15, 16, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9 ЖК УРСР, ст.ст.10, 11, 141, 209, 214, 217, 218, 223, 280 ЦПК України, -
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на

апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О. Лисюк