Номер провадження: 22-ц/785/3628/18
Номер справи місцевого суду: 2-7392/09
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року за поданням Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

встановив:

11 грудня 2017 року Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Заявник мотивує вимоги тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-7392/09, виданий Приморським районним судом міста Одеси 23.06.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 та інших на користь Публічного акціонерного товариства «Морський транспортний банк» боргу у розмірі 2900377,06 гривень. Боржник не здійснює дій щодо погашення заборгованості, тому заявник просить обмежити його у праві виїзду за межі держави.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області задоволено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що державним виконавцем до суду не було подано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобовязання; йому не було відомо про наявність виконавчого провадження, постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував, а також не був повідомлений належним чином; скаржник працює перекладачем, а тому виїзд за кордон є необхідною частиною його професійних обовязків.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

19 травня 2010 року апеляційним судом Одеської області за результатами розгляду апеляційної скарги ВАТ «Морський транспортний банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2009 року у цивільній справі за позовною заявою ВАТ «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ВАТ «Морський транспортний банк» про визнання договорів про надання споживчого кредиту недійсними, розірвання іпотечних договорів та договорів поруки, скасування заборони на відчуження квартир, зобовязання виконати умови договору у національній валюті України з розтрочкою було постановлено рішення, відповідно до якого стягнено з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ВАТ «Морський транспортний банк» загальну суму заборгованості у розмірі 5 413 031,01 грн.

Рішення набрало законної сили та було звернено до примусового виконання.

Так, постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 09 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження за зазначеним рішенням про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Морський транспортний банк» боргу у розмірі 2900377,06 гривень.

Як вбачається із наданих суду матеріалів, боржник ухиляється від виконання виконавчого документу про стягнення коштів.

Постановою Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси від 04.10.2016 року накладений арешт та кошти на рахунках ОСОБА_2.

Проте, ПАТ КБ «Правекс-Банк» листом від 26 січня 2017 року № 439/12-01-5Вт повідомлено про накладення арешту на рахунки ОСОБА_2, але грошові кошти для виконання постанови на рахунку відсутні.

ПАТ КБ «ПриватБанк» листом від 27.01.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170127/1671 повідомлено, арешт накладений в сумі 3191514,77 гривень. На рахунках недостатньо коштів для виконання постанови.

На запити державного виконавця отримані дані про відсутність інформації стосовно боржника про отримання пенсії та дані про осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами.

Відповідно до акту державного виконавця від 23.01.2017 року виходом за вказаною у виконавчому документі адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що боржника за вказаною адресою не виявлено.

Таким чином, як свідчать матеріали справи до теперішнього часу боржник не виконав рішення суду, ніяких належних дій для виконання рішення не вчиняв.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України. Однією з основних засад судочинства є обовязковість рішення суду (ст. 129 КУ)

Порядок здійснення права громадян України на виїзд в Україну, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або заперечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод громадян», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» є частиною національного законодавства, передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

При цьому, виконання будь-якого рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конституції про захист прав людини та основних свобод.

Пункт 34 рішення Європейського суду з прав людини, ухваленому 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, може застосовуватись судами як джерело права: «суд знову наголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень».

Статтею 217 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду подання) суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що є одним із заходів забезпечення виконання рішення суду.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу щодо роботи перекладачем суду не надав.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що у відзиві представника стягувача на апеляційну скаргу зазначено, що ОСОБА_2 був обізнаний про наявність невиконаного рішення суду та вікритого виконавчого провадження, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.05.2010 року стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Лукічни заборгованості за кредитними договорами №00386/FO від 19.11.2007 року та №00389/FO від 19.11.2007 року, заборгованість зі сплати процентів, пеню за несплату процентів та штраф. На підставі вказаного рішення Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчі листи, відповідно до яких винесені рішення про обтяження (арешт) всього майна боржника, в тому числі квартир №19, 20 по вул. Софіївська, 23 в м. Одесі. Також зазначено, що Одеським окружним адміністративним судом розглядався адміністративний позов ПАТ «Марфін Банк» до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії. У вказаній справі ОСОБА_2 приймав участь та висловлював суду свої заперечення проти позову.

Також у додатках до відзиву міститься фотокопія рекомендаційного повідомлення про вручення поштового відправлення, яке свідчить про те, що 29.01.2015 року ОСОБА_2 отримав поштове відправлення від Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції в Одеській області, що свідчить про його обізнаність про наявність виконавчого провадження.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, а вимоги скаржника про скасування вказаної ухвали районного суду не основані на законі і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_6

Повне судове рішення складено 11.06.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік