Справа № 629/2682/17
Номер провадження 2/629/97/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.06.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого-судді Ткаченко О.А., за участю секретарів Білик В.Ю., Торенко Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та міста Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про повернення майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити в повному обсязі, при цьому ОСОБА_1 пояснила, що між нею, як приватним підприємцем та ОСОБА_2 був укладений договір про сумісну діяльність та ними була відкрита кавярня, але в процесі спільної діяльності у ОСОБА_2 виникли претензії до неї, потім прийшли державні виконавці описали та вилучили майно, яке знаходилося в приміщенні кавярні, однак, оскільки оренда приміщення у неї діяла, вона знову за власні кошти закупила товар. На підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 2011 року вказаний договір між ними був розірваний, про що вона не заперечувала, однак як зясувалося, рішенням суду її було зобовязано залишити торгівельну точку. З таким рішенням суду вона не погодилася, та через свого представника оскаржила дане рішення до апеляційного суду, через деякий час знову прийшли державні виконавці та сказали щоб вона звільнила приміщення, однак у вчиненні даної дії вона відмовилася, оскільки сплачує оренду, тому підстав для звільнення приміщення не було. Наступного дня державними виконавцями був проведений опис майна та змінені замки на її дверях. Потім через декілька днів знову приїхали державні виконавці з ОСОБА_2, відкрили приміщення і все майно яке в ньому знаходилось вивезли. Акт опису майна їй надали лише наступного дня, в якому були виявлені нею дописи державними виконавцями, про те, що вона нібито відмовилася брати на зберігання своє майно. До теперішнього дня майно їй не повернуто. Представник позивача ОСОБА_7 пояснив, що апеляційною інстанцією було скасовано рішення суду на підставі якого державним виконавцем було відкрите виконавче провадження та вчинялися виконавчі дії, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, від державного виконавця їм стало відомо, що на виконанні у відділі перебуває ухвала Лозівського міськрайонного суду Харківської області про забезпечення позову ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, яке було описане державними виконавцями. В заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 прохала забезпечити вхід до приміщення щоб мати можливість забрати описане майно. Дану ухвалу ними було оскаржено до апеляційного суду, який 13.11.2013 року скасував ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області про забезпечення позову від 29.03.2011 року. Жодних повідомлень щодо подальшої долі майна ОСОБА_1 від виконавчої служби не отримувала, зауважив, що позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів, так як вважала, що майно фактично розтрачене, до державної виконавчої служби з проханням перевірити наявність описаного майна та повернути його власнику. Проте виконавча служба її звернення проігнорувала. Від поліції надійшла відповідь, що дане майно знаходиться за місцем його зберігання та є в наявності. Зауважив, що на його думку, виконавча служба після закінчення виконавчого провадження повинна була здійснити всі заходи щодо повернення майна власнику, але цього не зробила, майно до теперішнього часу позивачу не повернуто та знаходиться у ОСОБА_2
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.6,15 ЦК України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду на захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Після проведення вказаних дій виконавче провадження було завершено, виконавчий документ з копією постанови було повернуто до суду.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.11.2013 року вищевказана ухвала суду про забезпечення позову була скасована та ухвалено рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 від 29.03.2011 року про забезпечення позову (а.с.5-6).
З зазначеним рішенням ОСОБА_1 неодноразово зверталася з заявами до державного виконавця та начальника ВДВС Лозівського МРУЮ Харківської області, з вимогою повернути вилучене на підставі акту державного виконавця та належне їй майно (а.с.130,131,132).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст.387 ЦК України.
Відповідно до ст.398 ЦК право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником.
На підставі ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку, заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.
У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Згідно п.20 вказаної Постанови у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, повязані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387,388 ЦК України.
У п.23 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до ст.387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності (право законного володіння) на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.
Із листа ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 13.03.2018 року вбачається, що виконавчі провадження з виконання виконавчого документа за номером 2025/2-172, виданого 02.03.2011 та з виконання виконавчого документа за номером 2025/2-618, виданого 31.03.2011 року знищенні у звязку із закінченням терміну зберігання, на підтвердження чого було надано акт про вилучення документів для знищення, що не підлягають зберіганню (а.с.139,140-143).
Тому встановити хід послідовності проведення виконавчих дій, в тому числі дослідження заходів направлених на повернення вилученого у ОСОБА_1Ю майна за її заявами, суд не має можливості у звязку із знищенням цих проваджень.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 без відповідної правової підстави утримує спірне майно, жодних доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві, відповідачем та її представником до суду не надано, а тому вимоги позивача є законними та обґрунтованими, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди є похідними від позову про повернення майна з чужого незаконного володіння, а в ході розгляду справи було доведено вину відповідача ОСОБА_2 щодо порушення прав позивача, яка тривалий час, понад 5 років утримувала без належних правових підстав це майно, а також з урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем та відповідачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.3 ст.12 ЦПК України було розяснено права та обовязки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, позивач та відповідач попереджалися про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стаття 6 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.12,13,81,258,259,263-265,354 ЦПК України, -
Позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та міста Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про повернення майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, майно, яке знаходить у неї на відповідальному зберіганні, відповідно до акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області ОСОБА_11 від 24.03.2011 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, моральну шкоду в сумі 5000 (пять тисяч) гривень.
В іншій частині позовних вимог, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07.06.2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрована та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

Представник позивача: ОСОБА_7, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4;

Відповідач 1: ОСОБА_2, зареєстрована та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Представник відповідача 1 - адвокат ОСОБА_8, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2421 від 19.12.2011 року, адреса: Харківська область, м.Лозова.

Відповідач 2: ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та міста Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, юридична адреса: Харківська область, м.Лозова, вул.М.Грушевського,7, .

Суддя О.А.Ткаченко