АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/5176/18 № апеляційного провадження: 22-ц/796/6527/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк &q?ст;Приватбанк&q? б;

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк &q?тв;Приватбанк&quба; до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Посилаючись на те, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором б/н від 19.04.2012 року, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 99 776,62 грн станом на 31.12.2017 року, яку вона не сплатила. Просив стягути з неї на користь банку заборгованість у зазначеному розмірі та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду від 22.05.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк &q?он;Приватбанк&q?тв;(далі ПАТ &q?ан;Приватбанк&q?ба;) 4 200,71 грн заборгованості за кредитом 145,68 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 217,32 грн штрафу та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн, а всього 6 325,71 грн. У задоволенні позову в інший частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ &qude;Приватбанк&quап; ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Позивач посилається на незаконність судового рішення в частині визначення заборгованості по процентам,пені і штрафу, порушення норм матеріального і процесуального права,неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд не урахував того, що зобов'язання має виконуватися належним чином, договор діє до повного його виконання, відповідач у порушення зобов'язання кредит та відсотки за користування ним не сплатила, а банк мав право змінити процентну ставку в односторонньому порядку.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 19.04.2012 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої висловила бажання оформити на своє ім'я кредитну картку &q?ня;Універсальна&q?є ; та погодилася з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Отже, між сторонами було укладено договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 6 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість перед банком, яка згідно із поданим позивачем розрахунком станом на 31.12.2017 року становить 99 776,00 грн 62 коп і складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4 200,00 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 85 964,09 грн, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 384,36 грн, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн та штрафу у процентній складовій у розмірі 4 727,46 грн.

Задовольняючи позов частково та стягнувши заборгованість у визначеному судом розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна процентів за користування кредитними коштами здійснена банком без погодження та письмового повідомлення боржника, а відтак є неправомірною. У розрахунку заборгованості сума в розмірі 4 384,46 грн зазначена як комісія, при цьому у позовній заяві позивач просить стягнути дану суму як заборгованість за пенею та комісією не відокремлюючи їх, що позбавляє можливості перевірити правильність нарахування пені та встановити період за який вона нарахована. Вимоги про стягнення з боржника за одне й те саме порушення одночасно штрафів та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю та порушує ст. 61 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши анкету-заяву від 19 квітня 2012 року, відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не повернула отримані у кредит грошові кошти у розмірі 4 200,71 грн, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з неї вказаної заборгованості.

Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком змінювалася процентна ставка за користування кредитом, зокрема з 1 квітня 2015 року процентна ставка збільшена до 43.20% та остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Матеріали справи не містять даних про причини зміни розміру процентної ставки, а також суду першої інстанції позивачем не було надано належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та погодження з нею даної дії.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами у збільшеному розмірі, які не були погоджені з позичальником.

При цьому, судом правильно стягнена заборгованість за процентами, яка існувала станом на час зміни процентної ставки у розмірі 145,68 грн й доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, які передбачені договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Позовна заява не містить обґрунтування позовних вимог про нарахування пені.

З доводів апеляційної скарги убачається, що пеня була нарахована у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору про своєчасне погашення кредитної заборгованості, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для подвійного стягнення неустойки (штрафу та пені) за неналежне виконання договору.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, позивачем суду першої інстанції не було надано доказів видачі відповідачу картки «Універсальна», про повідомлення її про зміну процентної ставки та погодження з нею зміни процентної ставки, не була надана суду також і виписка про картковому рахунку, відкритому на ім'я відповідача, не долучено таких й до апеляційної скарги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк &qu=U;Приватбанк&quMs; залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено: 13 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді :