АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7730/2018 Головуючий в 1-й інстанції - Рибак М.А.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни,третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправною та скасуванняі державної реєстрації права власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернуласьдо суду з позовом до державного реєстратора Комунального підприємства &quКо;Центр розвитку та інвестицій Васильківського району&q?иц; Попової О. В., третя особа: Публічне акціонерне товариство &q?чн;Украсоцбанк&q?ва; про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що банк не мав права звертати стягнення на предмет іпотеки, а державний реєстратор в свою чергу не мала право проводити реєстраційну дію на нерухоме майно, а сааме - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка до проведення реєстраційної дії належала їй.

16 липня 2018 року позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на вказану квартиру, мотивуючи необхідність забезпечення тим, що банк незаконно звернув стягнення на квартиру (іпотечне майно), яке підпадає під дію мораторію, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так як банк не може бути власником квартири тривалий час та звернення стягнення на майно у такий спосіб було здійснено ним лише як етап, який передує безумовному подальшому відчуженню вказаного нерухомого майна, то існує велика ймовірність подальшого перепродажу вказаної квартири та примусового виселення з неї її та інших зареєстрованих осіб, в тому числі неповнолітньої дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року в задоволенні забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права, оскільки предметом спору є вказана квартира, на яку банк незаконно звернув стягнення в погашення заборгованості, а державний реєстратор не мав права проводити реєстраційну дію, пов'язану з набуттям банком права власності на предмет іпотеки у зв'язку із дією ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У зв'язку з вказаними обставинами існує загроза відчуження спірної квартири банком, що судом було проігноровано.

Перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права,заслухавши представника позивача, Апеляційний суд міста Києва, який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» приходить до наступного.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду ( ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України).

Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення у вказаний нею спосіб, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано у розпорядження суду жодних доводів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, також не надано жодних доказів на підтвердження вчинення банком дій спрямованих на відчуження квартири 24, яка розташована в будинку 13 по вулиці Білоруській в м. Києві. Матеріали заяви не дають підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, а накладення арешту на квартиру є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду відповідним нормам процесуального права, зокрема ст.ст. 149, 150 ЦПК України, а також роз'ясненням , викладеним у Постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Аргументи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, оскільки обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає заявленим вимогам у даній справі та не вказує на те, що його неприйняття унеможливить або утруднить виконання можливого рішення суду в даній справі.

При цьому обставини, якими позивач обґрунтовує апеляційну скаргу, носять характер припущення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : Судді: