РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі: секретаря Буга Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2018 року позивач звернувся в суд з цим позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року його брата ОСОБА_6.

Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимог із зазначенням доказів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його брат ОСОБА_6, який заповіту перед смертю не складав. Спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 відсутні. До спадкоємців першої черги, крім нього входили відповідач ОСОБА_5 та брат ОСОБА_7, з яких ніхто на момент смерті спадкодавця не проживав з ним за однією адресою. Зазначив, що як йому стало відомо від нотаріуса, відповідач у встановлений законом строк подав до Жмеринської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а інший брат ОСОБА_7 від спадщини відмовився. В свою чергу відповідач заперечує проти подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Вказав, що строк для подання заяви до нотаріальної контори він пропустив з поважних причин, адже з 05.11.2007 року по 03.12.2007 року він перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психіатричній лікарні ім. ак. Ющенка. Після цього, являючись інвалідом другої групи, що потребує стороннього догляду, оскільки був не здатний до самообслуговування, був перевезений додому, де його дружина ОСОБА_8 надавала йому необхідний догляд, вирішувала за нього всі побутові питання, виводила його на прогулянку, що підтверджується відповідним висновком ЛКК Жмеринської відділової лікарні, згідно з яким потреба в сторонньому догляді йому була визначена терміном до січня 2010 року. Зазначив, що він з важкістю сприймав всі події, які відбувались навколо нього, не міг до кінця усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дані факти може підтвердити як його дружина так і його сусідка.

При звернені до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 в зв'язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

11.02.2018 року ухвалою суду відкрито провадження в справі та призначено її до підготовчого розгляду на 21.05.2018 року. Витребувано з Жмеринської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6, а з Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради оригінал висновку ЛКК Жмеринської відділової лікарні від 12.12.2007 щодо ОСОБА_1 для з'ясування, чи потребував він сторонньої допомоги терміном до січня 2010 року, для огляду.

18.04.2018 року до суду надійшла копія спадкової справи.

24.04.2018 року до суду надійшов оригінал висновку ЛКК Жмеринської відділової лікарні від 12.12.2007 щодо ОСОБА_1

26.04.2018 року від відповідача ОСОБА_5 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який як вбачається з опису був направлений позивачу ОСОБА_1 відповідно до якого він просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 як безпідставного та такого, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що в задоволенні позову має бути відмовлено через те, що поданий позов не підкріплений належними доказами, і ґрунтується виключно на припущеннях позивача, адже останній мав можливість згідно норм чинного законодавства подати заяву про прийняття спадщини направивши її поштою, проте такі дії позивачем не вчинялись. Крім того, позивач не зазначив, та не надав суду належних та допустимих доказів пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій із прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини після смерті брата ОСОБА_6 Також вказав, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психіатричній лікарні лише з 05.11.2007 року по 03.12.2007 року, а весь інший період, а саме 6 місяців після смерті ОСОБА_6, з 19.10.2007 року по 04.11.2007 року та з 04.12.2007 року по 18.04.2008 року ОСОБА_5 знаходився вдома та у нього не було перешкод для звернення до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини; позивачем не надано до суду доказів, що підтверджували б, що він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, так як це може бути встановлено лише судово-психіатричною експертизо. В той момент коли позивач не був здатний до самообслуговування він сам на велосипеді без супроводу дружини їздив в с. Станіславчик Жмеринського району, де має у користуванні земельну ділянку площею 0,20 га та сам її обробляв. Також позивач постійно гуляв як один так і з дружиною в центрі м. Жмеринка де знаходяться нотаріуси та міг подати письмову заяву про прийняття спадщини. Просив викликати та допитати свідків (а.с.42-48).

14.05.2018 до суду надійшла відповідь на відзив позивача, відповідно до якої позивач вказав, що у відзиві на позовну заяву відповідач безпідставно вказує, що позов не підкріплений належними доказами і ґрунтується виключно на припущеннях, адже спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року, з приєднаних до позову доказів видно, що через 17 днів після смерті брата він був поміщений до лікарні, де перебував на стаціонарному лікуванні з 05.11.2007 року по 03.12.2007 року. З відзиву на позовну заяву видно, що відповідач визнає дану причину поважною. Після стаціонарного лікування він не одужав, а навпаки згідно з висновком ЛКК від 12.12.2007 року визнаний інвалідом 2 групи терміном до січня 2010 року, який потребує стороннього догляду через неможливість до самообслуговування (діагноз F 22.0), який згідно з Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду означає хронічний маревний розлад (параноя). Такий догляд йому забезпечувала його дружина. Крім того, обставини неможливості звернення з заявою про прийняття спадщини через тривалу хворобу можуть підтвердити і свідки. Не погодився із твердженням відповідача щодо необхідності призначення судово-психіатричної експертизи, оскільки у даному провадженні не встановлюється недієздатність позивача, а предметом доказування є факт тривалої психіатричної хвороби поєднаної із нездатністю до самообслуговування. Доводи відповідача про належність позивачу земельної ділянки ніяким чином не спростовують факт тривалої хвороби. Просив крім того викликати свідків (а.с.49-50).

16.05.2018 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1, відповідно до яких зазначено, що позивач вказуючи в своєму позові, що він фізично та психічно неспроможний був подати заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк та його дружина здійснювала за ним догляд, він не міг до кінця усвідомити значення своїх дій та керувати ними не є спеціалістом щоб визначити свою психічну неспроможність та не усвідомлення своїх дій, так як це може бути встановлено лише судово-психіатричною експертизою, тобто позивач усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, тому він відповідно розумів, що помер його брат та міг подати письмову заяву про прийняття спадщини.

21.05.2018 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, задоволено клопотання про допит свідків. Справа призначена до розгляду по суті з викликом учасників на 06.08.2018 року. 06.08.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 04.09.2018 року.

06.08.2018 року в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві підтримали та просили їх задовольнити, визначивши позивачу додатковий строк для подання до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_3 просила в задоволенні позову позивача відмовити з підстав того, що до позовної заяви позивачем не додано жодного доказу, що підтверджували б настання непереборних обставин, що б унеможливлювало подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду повідомила, що являється дружиною позивача ОСОБА_1 та відповідно братовою ОСОБА_5, вказала з 2006 року її чоловік захворів на психічну хворобу в зв'язку з чим перебував в лікарнях Києва, Вінниці, Жмеринки, їй дуже часто доводилось викликати швидку медичну допомогу для чоловіка. Протягом 2006 - 2007 років чоловік ОСОБА_1 тричі проходив лікування в неврологічному відділені Жмеринської ЦРЛ. Хвороба проявлялась в тому, що він не знав де знаходиться, не міг сам елементарно роздягнутись та дійти до кухні, не в повній мірі міг усвідомлювати свої дії, постійно потребував сторонньої допомоги. Через тиждень після виписки з Вінницької обласної лікарні ім. Ющенка ОСОБА_1 знов стало гірше, у зв'язку із загостренням хвороби, проте вона відмовилась від госпіталізації та здійснювала за ним догляд самостійно. Стан чоловіка покращився на початку 2018 року, проте і до сьогодні він на одинці не виходить до магазину та на прогулянки. З 2006 року чоловіку було встановлено другу групу інвалідності на три роки, з 2010 року і до сьогоднішнього дня він має третю групу інвалідності. ОСОБА_1 вийшов на пенсію з роботи на залізниці у 2006 році.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що являється сестрою дружини позивача ОСОБА_8, підтвердила, що позивач ОСОБА_1 дійсно не міг звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в зв'язку з психічною хворобою, яка стала причиною його поміщення на стаціонарне лікування Вінницької обласної психіатричної лікарні ім. Ющенка в кінці 2007 році до початку 2008 року. В період шести місяців після смерті брата позивач потребував допомоги дружини.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що являється сусідкою позивача, підтвердила, що в період 2006-2007 року одночасно захворів як ОСОБА_1 так і її чоловік, це і об'єднало їх. Після обстеження в залізничній лікарні в 2006 році йому було встановлено діагноз, в зв'язку з чим його відсторонено від роботи та дано направлення в Вінницьку обласну психіатричну лікарню ім. Ющенка де він і проходив лікування в умовах стаціонару. Дружина позивача повідомила їй, що після виписки з Вінницької обласної психіатричної лікарні ім. Ющенка рекомендацією лікарів було не залишати його наодинці, супроводжуючи всюди. Вказала, що на протязі шести місяців після смерті брата позивач не мав змоги подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, адже не міг керувати своїми діями та потребував стороннього догляду.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 повідомила суду, що являється дочкою позивача, підтвердила, що батько не міг подати заяву про прийняття спадщини після смерті брата в межах шестимісячного строку, адже починаючи з початку 2007 року він хворів на психічне захворювання не усвідомлював значення своїх дій в зв'язку з чим проходив лікування в Вінницькій обласній психіатричній лікарні ім. Ющенка, після виписки з лікарні, потребував стороннього догляду так як навіть перебуваючи у власній квартирі не розумів де він знаходиться. Були навіть спроби суїциду.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 суду повідомила, що її город знаходиться по сусідству з городом позивача ОСОБА_1 в с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області, бачила як позивач, його дружина обробляють город. Позивач приїжджав в село як сам так і з дружиною на велосипеді кожного року, зокрема кожної весни працювати на городі. Вона знала від людей, що ОСОБА_1 хворів, зокрема в нього були проблеми з шлунком.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 суду повідомила, що її город та город позивача ОСОБА_1 знаходяться на межі. Стверджувала, що бачила як позивач протягом 2007 - 2008 року обробляв свою земельну ділянку в с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області. Знала, що позивач хворіє, проте на яку хворобу не знає.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 суду повідомила, що являється сусідкою по будинку позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 також знає, що ОСОБА_1 працював оглядачем вагонів на залізниці, вказала, що на протязі всіх років, зокрема в 2007 року бачила, що позивач самостійно ходив по вулиці.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 суду повідомила, що являлась дружиною ОСОБА_7, який відмовився від спадщини після смерті брата. Позивач сказав, що не може встановити діагноз, хоча його турбували проблеми зі здоров'ям, а саме недомагання. Знає, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні, проте не знає з приводу чого. Позивач кожен рік самостійно обробляє город. Протягом шести місяців після смерті ОСОБА_16 бачила ОСОБА_1, де і коли не пам'ятає, він міг усвідомлювати свої дії.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являються рідними братами. Останній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай). Спадщину після смерті брата прийняв відповідач ОСОБА_5. ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, на його думку з поважної причини, а тому ставить перед судом вимогу про визначення йому додаткового строк, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті брата.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_6 та ОСОБА_17 (а.с.7). Прізвище матері записано як ОСОБА_17.

Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, являється ОСОБА_6 та ОСОБА_18 (а.с.8). Прізвище матері записано як ОСОБА_18.

Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 Згідно погосподарської книги за № 319/5 на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.9).

Згідно довідки комунального підприємства «Жмеринська центральна районна лікарня» від 19.03.2018 року № 204 ОСОБА_1, 1956 року народження знаходився на стаціонарному лікуванні з 22.08.2006 року по 01.12.2006 року у першому відділенні ВОПНЛ ім. Ющенка; з 05.11.2007 року по 03.12.2007 року у першому відділенні ВОПНЛ ім. Ющенка; з 01.12.2009 року по 17.12.2009 року у першому відділенні ВОПНЛ ім. Ющенка (а.с.10).

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 2 групи з 01.12.2007 року по 30.12.2009 року, з 01.01.2010 року по 01.01.2013 року встановлена інвалідність третьої групи, загальне захворювання (а.с.11).

Як вбачається з висновку лікарсько-консультативної комісії Жмеринської відділової лікарні ПЗЗ від 12.12.2007 року № 888 ОСОБА_1 має постійну потребу в сторонньому догляді та неможливість самообслуговування, терміном до січня 2010 року. Діагноз F 22.0 (а.с.41).

Згідно довідки виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Вінницької області від 20.03.2018 року № 969 ОСОБА_8 перебувала на обліку в управлінні як одержувач компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з 18.12.2006 року по 31.12.2009 року за інвалідом 2 групи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 виданого на ім'я ОСОБА_6, останній являвся власником земельної ділянки, площею 3,1994 га на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації від 19.04.2004 року № 129 (а.с.17).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.03.2018 № 658/02-31, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6, в зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.18).

Відповідно до копії спадкової справи № 149 до майна померлого ОСОБА_6, 13.03.2008 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до Жмеринської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. В заяві зазначив, що інших спадкоємців після смерті брата немає. (а.с.33 зворот). Як вбачається із витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті ОСОБА_6 заведена 13.03.2008 року (а.с.34 зворот) заповіт відсутній. ОСОБА_1 просив тимчасово не видавати спадкоємцю ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року його брата ОСОБА_6 у зв'язку з поданням ним позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.33-39).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Суд не приймає до уваги показання свідків: ОСОБА_19, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, адже вони не спростовують обставин висновку лікарсько-консультативної комісії Жмеринської відділової лікарні ПЗЗ від 12.12.2007 року № 888 про те, що ОСОБА_1 мав постійну потребу в сторонньому догляді та неможливість самообслуговування, терміном до січня 2010 року.

З тих же підстав, що й вище, суд вважає неприйнятним доказом копію виписки з рішення 1 сесії Станіславчицької сільської ради 23 скликання від 16.04.1998 року про надання земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,20 га в межах АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,20 га (а.с.47) та затверджено технічну документацію із землеустрою (а.с.48).

До вказаних правовідносини слід застосовувати норми права Цивільного кодексу України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 в абзаці 6 пункту 24 роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічне зазначено також в роз'ясненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Як вбачається із досліджених матеріалів спадкової справи №149, розпочатої 13.03.2008, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6, із заявою про прийняття спадщини звернувся його брат, а відповідно відповідач ОСОБА_5, який у заяві зазначив, що інші спадкоємці відсутні, приховавши існування ще одного брата, а відповідно позивача ОСОБА_1 В свою чергу нотаріус, в порушення вимог ст. 63 Закону України «Про нотаріат», не перевірила достовірність цієї інформації, не робила виклики спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Нормами ст. 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні із документів, які ніким не спростовані, позивач з 05.11.2007 року по 03.12.2007 року перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психіатричній лікарні ім. Ющенка, а після цього, згідно висновку лікарсько-консультативної комісії Жмеринської відділової лікарні ПЗЗ від 12.12.2007 №888 станом до січень 2010 року, являючись інвалідом другої групи з діагнозом F 22,0, потребував стороннього догляду та не мав можливості для самообслуговування, а тому в зв'язку з даною хворобою позивач не мав можливості звернутись до нотаріальної контори шляхом направлення заяви про прийняття спадщини поштою чи в інший спосіб, адже мав факт тривалої психічної хвороби поєднаної із нездатністю до самообслуговування.

За сукупності всіх обставин, а саме тривалої психічної хвороби ОСОБА_1 з подальшою нездатністю до самообслуговування, суд визнає, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому йому потрібно визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таке рішення суду є справедливим по відношенню до ОСОБА_1, адже забезпечує його право на справедливий суд, яке має бути не ілюзорним, та узгоджується із вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Тому для реалізації ОСОБА_1 своїх прав як спадкоємця, слід надати додатковий строк, тривалістю в два місяці з дня набрання рішення суду законної сили, на подання до Жмеринської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року брата ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1223, 1233, 1268, 1270 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк, тривалістю в два місяці з дня набрання рішення суду законної сили, на подання до Жмеринської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 3204 (три тисячі двісті чотири) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2).

Суддя: А.М. Заярний

Дата складання повного судового рішення 13.09.2018