РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року місто Чернігів

Справа №751/5629/18

Провадження№2/751/1363/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С.М.

секретаря судового засідання Сащенко О.М.

учасники справи:

в судове засідання не прибули

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 (14000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (14000, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 01.07.1998 року та рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.12.2006 року вона є власником квартири АДРЕСА_4. В квартирі зареєстрований її син - ОСОБА_2, який в квартирі не проживає і витрат по її утриманню не несе, в квартирі немає його особистих речей. Реєстрація сина в її квартирі не дає їй можливості оформити субсидію. Згідно акту обстеження ОЖБК м. Чернігова встановлено та підтверджено, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_4, з 2010 року.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, 05.09.2018 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з"явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, 03.09.2018 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2, в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що договору купівлі-продажу нерухомого майна № 98/189 від 01.07.1998 року, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.8-9).

Заочним рішенням від 29.12.2006 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, укладений 01.07.1998 року та зареєстрований під 98/189 на Чернігівській Універсальній товарній біржі Джи-Ай-Пі. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.10-11).

У квартирі АДРЕСА_4, крім позивача, зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Об'єднанням житлово-будівельних кооперативів (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_5 є майном (житлом) позивача, відповідач є членом її сім'ї, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В позові ОСОБА_1 стверджувала, що відповідач, який доводиться їй сином з 2010 року, тобто більше 1 року, не проживає в квартирі, належній позивачу.

26.07.2018 року, сусідами був складений акт, затверджений майстром ОЖБК, в якому зазначено, що ОСОБА_2 в АДРЕСА_6 зареєстрований, але фактично не проживає з 2010 року (а.с.6).

На думку суду позивач довів той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, отже на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Керуючись статтями 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, статтями 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (14000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (14000, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: 14000, АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С. М. Ченцова