Справа № 309/2993/17
Провадження № 2/309/376/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що відповідно до свідоцтва на спадщину за законом від 02.02.2001 року позивач отримав у спадщину спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Хустською районною радою від 22.03.1989 року за НОМЕР_1 та зареєстрованого в Хустському бюро технічної інвентаризації за НОМЕР_1.

До житлового будинку відносяться надвірні будівлі: літня кухня, сарай, вбиральня, сарай, сарай, огорожа і колодязь. На підставі рішення виконкому Стеблівської сільської ради від 28.03.2002 року та будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника від 2002 року за № 1/2002 позивачем було виконано перебудову житлового будинку в АДРЕСА_1.

Будівництво було розпочато позивачем на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №1 від 20.09.2002 року та звершено у 2005 році.

Після проведення ремонтних робіт будинок був прийнятий в експлуатацію. Інспекцією ДАБК у Закарпатській області зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації 18.06.2014 року за № ЗК 68.

Тривалий час між ним та відповідачем ОСОБА_4, що є його сусідом, існував спір з приводу суміжного землекористування. Відповідач звертався до Хустського районного суду Закарпатської області із позовом. Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11.03.2014 року (справа №309/2246/13-ц) відповідач провів перебудову відповідно до проектної документації, відступив від межі визначену відстань і межа між дворогосподарствами проходить на віддалі 1 метра від перебудованого будинку позивача.

Відповідач спорудив на земельній ділянці позивача винницю, встановивши її опори на віддалі 40 - а см від стіни його будинку та посадивши виноградну лозу.

Вздовж межі на огороді за їхніми будинками відповідачем висаджено плодові дерева, відстань від них до межі становить 0,5-1,0 м. Відповідно до вимог ДБН 79-92 встановлено мінімальну відстань від межі сусідньої ділянки до осі дерев - 3 м, для кущів - 1 м. Ці норми стосуються дерев з діаметром крон до 5 м та мають бути збільшені для дерев з кроною більшого діаметра.

Позивач вважає, що плодові дерева та виноградна лоза, посаджені відповідачем, розташовані на його земельній ділянці незаконно на відстані від межі, меншій ніж визначено нормами ДБН, що спричиняє позивачу незручності у використанні власних земель, він не може встановити огорожу між дворогосподарствами та провести роботи з обслуговування і поточного ремонту власного будинку.

Позивач ОСОБА_3 просив постановити рішення, яким зобов'язати відповідача ОСОБА_4 не чинити перешкоди у використанні ним земельної ділянки, усунути за її межі: споруду винниці на 1 метр від межі (відповідно 2 метри від будинку), виноградну лозу на 1,5 метра від межі (2,5 метри від будинку) та плодові дерева - 3 метри від межі.

Позивач ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задоволити їх, з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що між сторонами склалися спірні відносини щодо користування суміжними земельними ділянками. Сторонами не виготовлено правовстановлюючих документів на землю та не присвоєно кадастрових номерів земельним ділянкам, не визначено розміри та межі земельних ділянок, у зв'язку із чим питання про порушення прав позивача з боку відповідача є передчасним. Будинок АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 в експлуатацію не введений, право власності за ОСОБА_3 на вказаний будинок не зареєстровано. Дану обставину також підтверджує відсутність правовстановлюючого документу на будинок.

З п.11-1 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, вбачається, що позивач володіє земельною ділянкою на праві приватної власності на землю на підставі державного акту НОМЕР_2 від 31.07.2009 року, однак вказаний державний акт не був наданий суду для огляду. Державною архітектурно-будівельною інспекцією України щодо встановлення достовірності внесених ОСОБА_3 відомостей у декларацію про готовність будівництва до експлуатації за адресою АДРЕСА_1 рішення з даного питання не прийнято. Просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі у зв'язку із недоведеністю позовних вимог.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 3 ЦПК України в чинній на момент звернення до суду редакції). Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами. Тривалий час між ними існує щодо користування земельними ділянками.

Відповідно до ст. 152 ч.2., ч.3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 р. у справі N 6-658цс15).

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази ,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що твердження позивача та його представника ОСОБА_1 про те, що через висаджені дерева, виноград та винницю відповідачем створюються перешкоди його земельною ділянкою, позивачем в судовому засіданні належними доказами не доведено.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на спадщину за законом від 02.02.2001 року позивач отримав у спадщину спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Хустською районною радою від 22.03.1989 року за НОМЕР_1 та зареєстрованого в Хустському бюро технічної інвентаризації за НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Стеблівської сільської ради Хустського району від 28.03.2002 року та будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника від 2002 року за № 1/2002 позивачем здійснено перебудову спадкового будинку. 18.06.2014 року житловий будинок зареєстровано в Інспекції ДАБК у Закарпатській області, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. 11 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації зазначено, що строк введення в експлуатацію будинку встановлено на ІІ-й квартал 2014 року. З п.11-1 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації вбачається, що ОСОБА_3 володіє земельною ділянкою на праві приватної власності на землю на підставі державного акту НОМЕР_2 від 31.07.2009 року, однак вказаний державний акт не було надано суду. Натомість позивачем до матеріалів справи додано копію державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 31.07.2009 року виданого ОСОБА_6, яка розташована за адресою АДРЕСА_2, який не є стороною по справі (а.с. 42). Позивачем жодними належними доказами не спростовано твердження відповідача про те, що ним не створюється ніяких перешкод у користуванні позивачем земельною ділянкою, оскільки межі, площі, конфігурації земельних ділянок сторін не визначені, кадастрові номери земельним ділянкам не присвоєно, та те, що жоден із них не виготовив правовстановлюючих документів на земельні ділянки, якими вони користуються.

Крім цього суду не надано доказів, які б підтвердили, що твердження відповідача є необґрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

За наведених обставин, позовні вимоги позивача ОСОБА_3 не підлягає до задоволення у зв'язку із недоведеністю.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 41, 55 Конституції України, ст.1 Першого протоколу, протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 76, 80-81, 223, 247, 258, 265, 351 ЦПК України, ст. 152 ЗК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_4 не чинити перешкоди щодо перенесення винниці, виноградної лози та плодових насаджень за недоведеністю позовних вимог.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Волощук О.Я.

З оригніалом вірно

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.