АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 675/240/17
Провадження № 22-ц/792/457/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Задвірний В.І.

з участю : позивача ОСОБА_4, його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 675/240/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 1 грудня 2017 року в складі судді Король О.В. по справі за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в обґрунтування своїх вимог зазначав, що є засудженим та відбуває покарання в ДУ «Ізяславська замкова колонія № 58». Під час перебування в ДУ «Ізяславська замкова колонія № 58» посадовими особами неодноразово порушувалися його законні права та інтереси. Зокрема, позивач скаржився на незадовільні умови тримання в камері, ненадання медичної допомоги під час хвороби, знижений температурний режим повітря в камері. Зазначав, що під час проведення обшуку були порушені вимоги кримінально-процесуального законодавства крім того, зазначав, що працівники колонії не дозволяють йому приймати ліки, які виписав лікар в звязку з важкою травмою ноги. Позивач вказував на незаконне переведення його до приміщення камерного типу, під час перебування в якому в нього зникли особисті речі, а саме: рибні консерви, скотч, журнали, чорна сумка з подушкою, сірий піджак в кармані якого були листи з дому та відповіді на його звернення з різних державних органів влади, також зникли пакунок чаю, чотири фішки з гри «Доміно», чорні шкіряні рукавиці, натільний хрестик. Оскільки в камері перебував один, тому вважав, що речі зникли з вини працівників колонії. Крім того, з посилки, яку йому передали зникли: 1 кг рису та дві пачки макаронних виробів вагою по 450гр., хоча він мав право на отримання зазначених продуктів харчування, оскільки вони входять в раціон харчування засуджених. Вважав, що такими діями адміністрації колонії йому заподіяно значну моральну шкоду. Також, ОСОБА_4 посилався на незадовільні умови тримання його в приміщенні камерного типу, порушення раціону харчування в столовій, який не відповідає тим стандартам, які передбачені для харчування для увязнених осіб, відповідно до наказу № 395 від 22.09.2011 Міністерства юстиції України. Посилався на незадовільні

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/457/18

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 29, 30

житлові умови тримання засуджених, проте, на всі його заяви та скарги ніхто не реагував. Також вказував на неналежну медичну допомогу, при скаргах на стан здоровя. Зазначав, що звертався до начальника медичної частини та повідомив, що в нього є захворювання печінки, але належного лікування йому не було призначено. Замість таблеток вводили інєкції, які не допомагали, вважав, що таким чином навмисно погіршували стан здоровя. Також зазначав, що начальник колонії ОСОБА_6 забороняє під час прогулянки брати з собою особисті речі з ПКТ і тютюн.

Після уточнення позовних вимог, ОСОБА_4 просив стягнути на свою користь заподіяну йому начальником ДУ «Замкова виправна колонія» № 58 ОСОБА_6 і начальником медичної частини цієї установи ОСОБА_7 моральну та матеріальну шкоду в розмірі 100000 грн. та 200000 грн. відповідно; за порушення умов тримання та норм неналежного харчування 150000 грн. та 200000 грн. моральної та матеріальної шкоди відповідно.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року замінено відповідачів по справі на належного відповідача ДУ «Замкова виправна колонія»

( № 58).

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 1 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що судом не були прийнятті до уваги всі обставини, на які він посилався, щодо порушення його законних прав працівниками ДУ «Ізяславська виправна колонія» № 58. Зокрема, під час проведення обшуку в камері. Вказує на порушення вимог ст. 95 Кримінально-виправного кодексу України, під час його переведення до приміщення камерного типу, оскільки після прибуття до виправної колонії він мав бути не менше 14 дів з усіма засудженими, які з ним прибули до колонії, але його одразу перевели до приміщення камерного типу, в якому були нежитлові умови, що є фактично злочином проти нього. Апелянт, вказує на зацікавленість судді Король О.В., який розглядав справу в суді першої інстанції, оскільки він належним чином не дослідив надані суду докази, а саме : відповіді на його звернення отримані від Генеральної прокуратури України, а також посилання на інформацію, яка була висвітлена в засобах масової інформації щодо неналежного утримання засуджених в колоніях.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України нова редакція, якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження по яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_4 з 10 червня 2016 року відбував покарання у вигляді позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)».

В своїй позовній заяві вказав, що внаслідок неправомірних дій, порушення вимог чинного кримінального-виконавчого законодавства посадовими особами Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у вигляді порушення його прав під час проведення обшуків, порушення встановленого порядок надання йому медичної допомоги, не надання належного медико-санітарного обслуговування, протиправним поміщенням до ПКТ, відібрання особистих речей при переведенні до ПКТ, вилучення з посилки двох пачок макаронних виробів та 1 кг рису, порушення норм, встановленого для засуджених, раціону харчування, умов проживання в колонії, заборону куріння під час прогулянки в ДІЗО йому було заподіяно моральну та матеріальну шкоду.

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ст. 1174 вказаного Кодексу визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно зі ст. 3 Кримінально-виконавчого кодексу України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Ч. 3 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

При цьому ст. ст. 22, 23 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що прокурор відповідно до Закону України "Про прокуратуру" здійснює нагляд за додержанням законів в органах і установах виконання покарань при виконанні судових рішень у кримінальних справах. Письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку і умов тримання осіб у місцях, зазначених у частині першій цієї статті, а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, які виконують судові рішення у кримінальних справах, є обов'язковими і підлягають негайному виконанню. Також за діяльністю органів і установ виконання покарань здійснюється відомчий контроль вищестоящими органами управління і посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ч. 4 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки відповідач відбуває покарання в місцях позбавлення волі та обмежений у своїх можливостях щодо надання доказів суд з врахуванням цього сприяв позивачу в витребовуванні та дослідженні доказів по справі.

Як вбачається з відповіді заступника начальника управління Державної пенітенціарної служби у Хмельницькій області від 11 листопада 2016 року ОСОБА_4, проведеною перевіркою його заяви до Міністерства юстиції України щодо порушення його прав та інтересів з боку адміністрації Замкової виправної колонії (№58) таких фактів порушення прав не встановлено.

Як видно з відповіді заступника прокурора Хмельницької області від 16 лютого 2016 року ОСОБА_4, прокуратурою області було розглянуто його звернення. Перевіркою встановлено, що наведені ним твердження про порушення його права на матеріально-побутове забезпечення, порушення вимог при наданні медичної допомоги, залучення суспільно-корисної праці, здійсненні обшуків свого підтвердження не знайшли.

Як видно з відповіді заступника прокурора Хмельницької області від 1 лютого 2016 року ОСОБА_4, прокуратурою області було розглянуто його звернення. Перевіркою встановлено, що наведені ним твердження про порушення його права на гуманне ставлення, повагу, листування, не надання медичної допомоги, здійсненні обшуків, порушення вимог кримінально-виконавчого законодавства при притягненні його до дисциплінарної відповідальності, порушень норм харчування, порядку приготування страв свого підтвердження не знайшли й таких фактів не встановлено.

Як видно з відповіді заступника прокурора Хмельницької області від 31 березня 2016 року ОСОБА_4, прокуратурою області було розглянуто його звернення. Перевіркою встановлено, що наведені ним твердження про порушення його права на гуманне ставлення, повагу, отримання посилок, листування, порушень норм харчування, порядку приготування страв, порушення вимог кримінально-виконавчого законодавства при поміщенні до штрафних приміщень свого підтвердження не знайшли та таких фактів не встановлено.

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2017 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до посадових осіб Замкової виправної колонії (№58) про визнання неправомірними дій при вилученні з посилки адресованої йому металевої кружки, двох пачок макаронних виробів, 1 кг рису відмовлено. При цьому судом встановлено відсутність у діях посадових осіб ЗВК (№58) порушень чинного законодавства при вчиненні вищевказаних дій.

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2017 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до посадових осіб Замкової виправної колонії (№58) про визнання неправомірними дій та бездіяльності відповідачів щодо порушення норм харчування, права на отримання поштової кореспонденції, на придбання продуктів харчування, предметів першої необхідності, утримання його в камері, площа якої не відповідає нормам жилої площу, встановленої для утримання засуджених до позбавлення волі, судом було встановлено відсутність у діях посадових осіб Замкової виправної колонії (№58) порушень чинного законодавства щодо утримання засуджених.

Згідно постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2017 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до посадових осіб Замкової виправної колонії (№58) про визнання неправомірними дій та бездіяльності відповідачів щодо порушення його раціону харчування, недотримання необхідного переліку продуктів харчування судом встановлено відсутність у діях посадових осіб Замкової виправної колонії (№58) порушень чинного законодавства при забезпеченні позивача продуктами та раціону харчування та в позові відмовлено.

Будь-яких інших доказів в підтвердження позовних вимог ОСОБА_4 та спростування доказів, наданих відповідачами, судом не здобуто.

Крім того при вирішенні спору суд, приймає до уваги, що нагляд за додержанням законів в органах і установах виконання покарань при виконанні судових рішень у кримінальних справах здійснює прокурор та посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та вищестоящих органів управління.

Однак, вказаних в позовній заяві порушень вимог кримінально-виконавчого законодавства при виконанні судового рішення у кримінальній справі щодо ОСОБА_4 з боку посадових осіб та адміністрації Замкової виправної колонії (№58) вищевказаними контролюючими органами встановлено не було.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування матеріальної і моральної шкоди за їх недоведеністю, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині постанови, а тому доводи апелянта слід відхилити.

При цьому суд не може взяти до уваги як доказ по справі долучене до апеляційної скарги подання Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини Генеральному прокурору України щодо порушень чинного законодавства в Замковій виправній колонії (№58), оскільки в цьому поданні не наведено конкретних порушень саме відносно засудженого ОСОБА_4 та саме по тим фактам, які ним вказані в позовній заяві.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 1 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

Згідно з оригіналом ОСОБА_1