Справа № 369/3033/18
Провадження №4-с/369/56/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Усатова Д.Д.,

за участю секретаря Ярмак О.В.,

представник скаржника ОСОБА_1 ,

представник заінтересованої особи Міщенко Л.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересовані особи: заступник директора Департаменту, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Р.В.Клименко, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Синтез", на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2018 заявник звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця.

Посилалася на те, У провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВГІ № 25746336 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990/09р. від 18.11.2009р. про стягнення солідарно зокрема із ОСОБА_3 (далі Заявник, Боржник) на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн, 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

В ході виконання зазначеного вище виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департамену державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вовченком О.В. було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 25746336 від 08.08.2011р.Відповідно до якої стягнуто з боржника ОСОБА_3, адреса АДРЕСА_1 виконавчий збір у розмірі 3 385 473,35 грн.

13.06.2013 старшим державним виконавцем Кедою М.В. відділу примусового виконання рішень Департамену державної виконавчої служби було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві -АБ «Синтез». Відповідно до якої виконавчий лист Києво- Святошинського районного суду Київської області № 2-2990 від 18.11.2009 про стягнення солідарно зокрема із ОСОБА_3 (далі Заявник, Боржник ) на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн, 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи на підставі п.1. ч.І. ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в ред.. що діяла на той час № 606-14) було повернуто стягувачеві. ОСОБА_3 стало відомо, що арешти, накладені у ВП № 25746336 з рухомого та нерухомого майна, коштів яке належить ОСОБА_3 зняті не були, не дивлячись на те. що виконавчий лист Києво- Святошинського районного суду Київської області № 2-2990 від 18.11.2009р. було повернуто Стягувану , а Постанова про стягнення виконавчого збору від 08.08.2011р. взагалі не була пред'явлена як виконавчий документ до виконання. Окрім того, відповідно до ст.. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред.. що той час № 606-14) визначено строк на пред'явлення такого виконавчого докух виконання в 1 рік, а з її винесення пройшло більше 6 років.

Просила суд зобов'язати заступника директора Департаменту, Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. зняти арешти з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить ОСОБА_3, накладених у виконавчому провадженні ВП № 25746336 із примусового виконання виконавчого листа Києво- Святошинського районного суду Київської області № 2-2990/09 від 18.11.2009 про стягнення солідарно зокрема із ОСОБА_3 на користь АВ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн, 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно- забезпечення розгляду справи.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги у повному обсязі.

Судове засідання згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2018 проведено в режимі відеоконференції.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Акціонерний банк «Синтез» в судове засідання не зявився з невідомих причин, про дату судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши письмові докази провадження, а також враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, у відповідності до яких неявка учасників виконавчого провадження, не перешкоджає розгляду скарги, а також на підставі вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд, не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з поданої до суду скарги, у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВГІ № 25746336 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990/09р. від 18.11.2009р. про стягнення солідарно зокрема із ОСОБА_3 (далі Заявник, Боржник) на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн, 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи. В ході виконання зазначеного вище виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департамену державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вовченком О.В. було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 25746336 від 08.08.2011.Відповідно до якої стягнуто з боржника ОСОБА_3, адреса АДРЕСА_1 виконавчий збір у розмірі 3 385 473,35 грн. 13.06.2013 старшим державним виконавцем Кедою М.В. відділу примусового виконання рішень Департамену державної виконавчої служби було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві -АБ «Синтез». Відповідно до якої виконавчий лист Києво- Святошинського районного суду Київської області № 2-2990 від 18.11.2009 про стягнення солідарно зокрема із ОСОБА_3 (далі Заявник, Боржник ) на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн, 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи на підставі п.1. ч.І. ст.. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в ред.. що діяла на той час № 606-14) було повернуто стягувачеві.

ОСОБА_3 стало відомо, що арешти, накладені у ВП № 25746336 з рухомого та нерухомого майна, коштів яке належить ОСОБА_3 зняті не були, не дивлячись на те. що виконавчий лист Києво- Святошинського районного суду Київської області № 2-2990 від 18. 11.2009р. було повернуто Стягувану , а Постанова про стягнення виконавчого збору від 08.08.2011р. взагалі не була пред'явлена як виконавчий документ до виконання. Окрім того, відповідно до ст.. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред.. що той час № 606-14) визначено строк на пред'явлення такого виконавчого документу до виконання в 1 рік, а з її винесення пройшло більше 6 років.

23 серпня 2017 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою, в якій просила зняти всі арешти з рухомого та нерухомого майна. Однак письмової відповіді так і не тримала.

19.12.2017 представник ОСОБА_3 при поданні заяви на ознайом, матеріалами ВП № 2574636 стало відомо, що матеріали зазначеного ВП були знищені, а тому ознайомитися з ними немає можливості.

При повторному зверненні до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.01.2018 , в якому ОСОБА_3 через свою представника повторно просила зняти зазначені вище арешти, а також надати письмову інформацію щодо наявності матеріалів виконавчого провадження ВП № 2574636

06.03.2018 представником було отримано відповідь, де відмовлено у знятті арештів з майна Заявника, не дивлячись навіть на той факт, що було письмово підтверджено відсутність матеріалів ВП № 25739605 , оскільки вони були знищені відповідно до Акту від 27.02.2017. Підставою для відмови, зокрема посилання Суб'єкта оскарження на чинність Постанови про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, така бездіяльність суб'єкта оскарження щодо не зняття арештів із рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить ОСОБА_3 є неправомірною та такою, що порушує права Заявника з огляду на наступне:

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 01.11.2011 року, що діяла під час повернення виконавчого документу стягувачу по ВП № 26469181) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Проте на адресу скаржника не надходили виконавчі документи, які б підтверджували зняття арешту.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 01.11.2011 року, що діяла під час повернення виконавчого документу стягувачу по ВП № 26469181) «державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відтак, враховуючи положення вищезазначеної норми, державним виконавцем не здійснені відповідні процедурні дії по зняттю арешту з майна, що в свою чергу перешкоджає реалізації прав скаржника, оскільки відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеда М.В. виконавчий документ №2-2990 був повернутий стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача без виконання, однак відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» при поверненні виконавчого документу стягувачу без виконання арешт майна не був знятий.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарга суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої-служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

З цього слідує, що арешт на майно ОСОБА_3, накладений відділом державної виконавчої служби, порушує права скаржника і позбавляє його можливості реалізувати своє право власності.

Враховуючи баланс інтересів сторін, судом взято до уваги ті обставини, що зняття арешту з майна боржника не обмежить прав інших осіб, оскільки виконавчий документ №2-2990 був повернутий стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», та виконавчий документ на даний час не перебуває на виконанні у відділі ДВС, суд приходить до висновку про необхідність задоволення скарги в частині скасування арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, що суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447, 451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Зобов'язати заступника директора Департаменту, Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. зняти арешти з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить ОСОБА_3, накладених у виконавчому провадженні ВП № 25746336 із примусового виконання виконавчого листа Києво- Святошинського районного суду Київської області № 2-2990/09 від 18.11.2009 про стягнення із ОСОБА_3 на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн, 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали.

Суддя Д.Д.Усатов