Справа №489/986/17 13.09.2018
Провадження №22-ц/784/1402/18
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/986/17
Провадження № 22-ц/784/1402/18
Категорія 48 Суддя-доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участю:

-представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С., в приміщенні того ж суду об 11 годині 06 хвилин, повний текст складено 06 лютого 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та визнання права власності.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, з яким вона проживала у фактичних шлюбних відносинах, а після його смерті організувала його похорони та сплатила всі ритуальні послуги.

Вказувала, що з січня 2009 року по день смерті проживала разом з ним в належній йому квартирі АДРЕСА_1, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно у вигляді вищезазначеної квартири, яка належала померлому на праві приватної власності та в якій вона продовжувала проживати та нести витрати по утриманню.

Як вказувала позивач, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено про необхідність звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 з 01 січня 2009 року по день його смерті та визнати право власності на вищезазначену квартиру.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Встановлено факт проживання позивача з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 17 лютого 2010 року по день смерті. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 18 червня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви Миколаївської міської ради про перегляд заочного рішення.

-2-

В апеляційній скарзі Миколаївська міська рада, посилаючись на незаконність рішення та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належить не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право також можуть мати інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйової Т.А. від 01 жовтня 2015 року, до якого позивач звернулась з приводу оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено про необхідність звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с.15).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджуються матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві приватної власності згідно договору дарування від 18 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М., за №1049 (а.с.58). На підставі лише заяви позивача про прийняття спадщини, 25 червня 2015 року заведено спадкову справу №20/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 49-60).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі письмових доказів та показів свідків, дійшов висновку про доведеність позивачем факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_4 протягом не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

-3-

Разом з тим, у зв'язку з встановленням цього факту, вважав відсутніми перешкоди у отриманні ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї спадкодавця, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частин першої, п'ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю, ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, позивач надала довідки про місце проживання померлого та отримання ним пенсії по втраті годувальника, довідки про її розмір пенсії, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та документи, які свідчать про те, що позивач здійснила його поховання.

Крім того, суду позивачем були надані оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, технічний паспорт, касовий ордер на придбання нею меблів на адресу місця реєстрації спадкодавця.

З довідки виданої ЖКП ММР «Південь» від 05 березня 2015 року № 716 вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1. Інші зареєстровані особи за цією адресою відсутні.

Зі слів представника позивача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції у спадкодавця ОСОБА_4 дітей та інших спадкоємців не було.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під присягою в підтвердження доводів позивача суду першої інстанції пояснили, що приблизно з 2008 - 2009 років позивач з ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, проводили ремонти в квартирі, вони сприймали їх як подружжя. Проте, що позивач з ОСОБА_4 не були одружені навіть не здогадувались. Після смерті ОСОБА_4 позивач самостійно організовувала його поховання та продовжувала проживати в квартирі.

Доказів, які б спростовували вказані обставини, відповідач суду не надав, хоча це, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є його обов'язком.

Наданий відповідачем акт складений фахівцем відділу приватизації житла та вирішенню спірних питань КП СКП «Гуртожиток» від 07 квітня 2017 року про те, що в момент виходу фахівця за адресою місця розташування квартири ОСОБА_4 двері були зачинені та сусід, ім'я якого в акті не зазначено, з кімнати 95 повідомив, що нікого не знає з квартири НОМЕР_1 та від підпису відмовився, за своїм змістом не містить будь-яких обставин, які б спростовували проживання однією сім'єю позивача із ОСОБА_4 за життя останнього.

-4-

Саме по собі те, що позивач не мала реєстрацію місця проживання та не вживала заходів для такої реєстрації за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4, висновку суду не спростовує.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, відсутність реєстрації ОСОБА_2 за місцем проживання спадкодавця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що позивач не проживала з спадкодавцем з 17 лютого 2010 року. Разом з тим, проживання позивача із ОСОБА_4 підтверджуються показами свідків.

Крім того, не спростовують зазначених обставин і доводи апеляційної скарги про те, що за життя ОСОБА_4 не вжив заходів щодо оформлення права власності на квартиру за ОСОБА_2

Отже, суд першої інстанції на підставі наданих доказів, яким дав оцінку у їх сукупності, зокрема показів свідків, пояснень позивача, а також письмових доказів встановив, що позивач по день смерті ОСОБА_4, з 17 лютого 2010 року проживала з останнім однією сім'єю у квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Тому суд, оцінивши докази, якими позивач підтверджувала факт проживання разом зі спадкодавцем, дійшов обґрунтованого висновку про доведення позивачем обставин, які передбачаються диспозицією статті 1264 ЦК України, та задовольнив позов частково.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди із висновками районного суду за результатами розгляду справи, однак вони не містять обставин і фактів на спростування цих висновків суду першої інстанції по суті вирішеного спору.

Рішення суду в частині вирішення позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно підлягає залишенню без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим. До того ж, як свідчить зміст апеляційної скарги, відповідач рішення суду в цій частині не оскаржує.

За такого, в силу ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу Миколаївської міської ради належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2018 року залишити без змін та поновити його дію.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.В. Самчишина Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року