АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Калюжного С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3. звернулася до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», в якому просила:

O зобов'язати ПАТ «Державний ощадний банк України» внести зміни до договору № 166699626 про відкриття поточного рахунку та розрахунково-касове обслуговування вкладу «ПЕНСІЙНИЙ» в національній валюті від 17.01.2017, шляхом виключення із нього умови пункту 2.14.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено Договір № 166699626 про відкриття поточного рахунку за розрахунково - касове обслуговування вкладу «ПЕНСІЙНИЙ» в національній валюті від 17.01.2017. Пункт 2.14 вказаного договору передбачає надання її згоди на оброблення персональних даних. Під час укладення зазначеного договору вона не зрозуміла суті цієї умови договору та звернулась до банку про внесення змін до договору, шляхом виключення цього пункту договору. Листом від 24.02.2017 банк неправомірно відмовив у внесенні змін до договору, чим порушив її права (а.с.4,5).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2017 відкрито провадження у справі (а.с.14).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2018 у задоволенні позову відмовлено (а.с.53-56).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги її доводи, невірно встановив обставини справи та не належним чином оцінив докази, внаслідок чого дійшов неправомірного висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача внести зміни до договору щодо згоди на обробку персональних даних. При цьому суд не врахував, що у відповідності з вимогами закону, особа, яка надала дозвіл на оброблення персональних даних, має право такий дозвіл відкликати (а.с.77,78).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 відкрито провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.80,81).

У встановлений судом строк відзивів учасниками справи не подано.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.08.2018 справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.121).

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності порушень відповідачем прав позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає рішення суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом вірно встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10026/0198 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 17.01.2017 укладено Договір про відкриття поточного рахунку та розрахунково-касове обслуговування вкладу «Пенсійний» в національній валюті для фізичної особи (а.с.6,7).

На виконання вказаного Договору позивачу був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 для обліку коштів за вкладом і здійснення операцій по ньому відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України.

Пунктом 2.14 договору, який просить виключити позивач, передбачено, що вкладник, як суб'єкт персональних даних, підтверджує, що йому відомі його права, передбачені Законом України «Про захист персональних даних», вкладник керуючись Законом України «Про захист персональних даних», своїм підписом підтверджує надання беззастережної згоди (дозволу) на обробку своїх персональних даних, зокрема, їх збирання реєстрацію, накопичення, зберігання, адаптування, зміну (у тому числі за зверненням третіх осіб), поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізацію, передачу), знеособлення, знищення, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем, з метою виконання даного Договору та належного надання Банком банківських послуг на строк, що є необхідним та достатнім для виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором і дотримання положень чинного законодавства України, якщо інший строк не передбачено чинним законодавством України.

З метою належного здійснення Банком банківської діяльності та положень чинного законодавства України, вкладник підтверджує надання згоди (дозволу) на розкриття Банком третім особам персональних даних вкладника в межах визначених законодавством України в сфері захисту персональних даних вкладника в обов'язку додаткового повідомлення Банком вкладника про здійснення такого розкриття персональних даних третім особам на строк, необхідним та достатнім для виконання положень чинного законодавства України, якщо інший строк не передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов'язків.

Згідно із 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що договір укладено сторонами без жодних застережень і підстави вважати, що позивач при укладенні договору не розуміла змісту оскаржуваного пункту, відсутні.

Відтак, договір, допоки його дію не припинено у встановленому порядку, є обов'язковим для його сторін.

Слід також зазначити, що пункт 4.3. укладеного договору, передбачає, що дія Договору може бути припинена за згодою Сторін та в інших випадках, передбачених законодавством Україні або за ініціативи Вкладника на підставі поданої ним заяви про закриття Рахунку, а також відповідно до умов п. 2.12. Договору.

Отже, позивач в будь-який час може звернутися до банку з заявою про розірвання договору з будь-яких причин, в тому числі й з підстав незгоди з його умовами, проте таким правом позивачка наразі не скористалася.

Водночас, необхідно наголосити, що Банк володіє інформацією про Клієнта Банку виключно стосовно наявності поточного рахунку, відкритого на ім'я Клієнта.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» підставою для обробки персональних даних є укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних.

Порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах регулюється Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, із змінами та доповненнями.

Банкам забороняється відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки. Банки зобов'язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати та верифікувати клієнтів - власників рахунків/представників власників рахунків/осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та нормативно - правовим актом Національного банку України з питань фінансового моніторингу. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації банком (п.п. 2.1. Інструкції № 492).

Банк під час ідентифікації та верифікації Клієнта встановлює ідентифікаційні дані про цього Клієнта, передбачені статтею 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (п.п. 2.3. Інструкції № 492). Уповноважений працівник Банку здійснює ідентифікацію та верифікацію Клієнта під час укладення з Клієнтом Договору банківського вкладу або Договору банківського рахунку в порядку, визначеному внутрішніми положеннями банку (п.п. 2.6. Інструкції № 492).

Банк має право витребувати від Клієнта інші документи та відомості, крім визначених цією Інструкцією, з метою ідентифікації та верифікації його особи, змісту діяльності та фінансового стану. Банк зобов'язаний відмовитися від відкриття рахунку, якщо здійснення ідентифікації та верифікації Клієнта відповідно до вимог законодавства України є неможливим (п.п. 2.9. Інструкції № 492).

Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану Клієнта, яка стала відомою Банку у процесі обслуговування Клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг Банку є банківською таємницею, яку Банк вправі розкрити на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації або за рішенням суду, керуючись нормами статті 62 Закону.

При цьому Банк розкриває інформацію, що становить банківську таємницю, в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі власника інформації (п.п. 3.1. Глави 3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління НБУ від 14.07.2006 № 267, із змінами та доповненнями).

З наведеного вбачається, що банк, без відповідної згоди клієнта на доступ до персональних даних, позбавлений можливості виконати вимоги Закону щодо належної ідентифікації клієнта, що в свою чергу унеможливлює відкриття банківського рахунку.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено відсутність порушень прав позивача укладеним договором.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом вимог закону про те, що особа має право відкликати згоду на обробку персональних даних, слід зазначити наступне.

Дійсно, Законом України «Про захист персональних даних» передбачено, що суб'єкт персональних даних має право відкликати згоду на обробку персональних даних (п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону).

Указане право позивачки жодним чином не порушено та її необмежено у його здійсненні, проте слід мати на увазі, що відкликання згоди на обробку персональних даних, позбавить можливості банк належним чином здійснювати обслуговування рахунку, а відтак й належного виконання умов договору.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (стаття 2 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У зв'язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 13 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва