Провадження № 2/344/1191/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю. Мотивувавали тим, що вони є власниками квартири №24, по вулиці Хіміків, будинок 6, у місті Івано-Франківську. Згідно Технічного паспорта квартири №24, по вулиці Хіміків, будинок №6 у місті Івано-Франківську, зазначена квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 49,7 кв.м. Кухня площею 7,6 кв.м, ванна кімната площею 2,6 кв.м., вбиральня площею 0,8 кв.м., коридор площею 8,3 кв.м, комора площею 2,6 кв.м., балкон площею 1,1 кв.м, комора площею 2,6 кв.м., комора в підвалі площею 5,4 кв.м., гараж площею 18,2 кв.м. Зазначають, що якщо порахувати площу приватизованої квартири №24, по вул.Хіміків, буд.6, у м.Івано-Франківську, то комора в підвалі площею 5,4 кв.м та гараж площею 18,2 кв.м. не входять до загальної площі приватизованої квартири. Таким чином, оскільки позивачі з 1980 року користуються підвальним приміщенням площею 5,4 кв.м. та гаражем площею 18,2 кв.м. просили суд визнати за ними право власності за набувальною давністю на це майно. 19.01.2018 року представник позивача подавав суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.63) зазначивши, що в технічних паспортах не вказано номер гаража та номер підвального приміщення, яким користуються позивачі по справі. Просив суд визнати право власності позивачів за набувальною давністю на гараж площею 18,1 кв.м, який в Поетажному плані будинку №6, по вул.Хіміків у м.Івано-Франківську відображений під №XVI та комору в підвалі площею 5,4 кв.м., яка в Поетажному плані будинку №6, по вул.Хіміків у м.Івано-Франківську відображена під №LVb.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала, зазначивши, що в технічний паспорт, який виданий на квартиру АДРЕСА_1, включений гараж площею 18,2 кв.м. та комора в підвалі площею 5,4 кв.м., а тому, оскільки технічний паспорт є складовою свідоцтва про право власності на житло, то позивачам належать на праві власності гараж площею 18,2 кв.м. та комора в підвалі площею 5,4 кв.м.

Свідок ОСОБА_3 в судовому пояснив, що з 1983 року знає сім'ю позивачів. Позивачі багато років користуються спірним підвальним приміщенням та гаражем.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дали суду аналогічні свідчення, які надав суду свідок ОСОБА_3

Вислухавши представника позивачів, представника відповідача, свідків, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, видане Агенством по приватизації державного житлового фонду від 26 серпня 1993 року квартира №24, яка знаходиться за адресою вулиці Хіміків, будинок 6 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім'ї ОСОБА_1 - дружині та ОСОБА_7 - матері дружини у рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" Загальна площа квартири становить 72,7 кв.м. Характеристика квартири та її обладнання наведені в технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва (а.с16).

Відповідно до технічної документації квартира № 24, по вул.Хіміків, будинок № 6, у м.Івано-Франківську, складається з 3-х кімнат житловою площею 49,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 18,2 кв.м., 2-а кімната 18,1 кв.м., 3-я кімната 13,4 кв.м. Кухня площею 7,6 кв.м, ванна кімната площею 2,6 кв.м, вбиральня площею 0,8 кв.м, коридор площею 8,3 кв.м., комора площею 2,6 кв.м., комора в підвалі площею 5,4 кв.м., гараж площею 18,2 кв.м. (а.с.17,19)

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 лютого 2011 року спадкоємцем майна належного ОСОБА_8, яка померла 24 жовтня 1994 року, є її донька ОСОБА_1. Спадщина складається з 1/3 частини квартири № 24, в м.Івано-Франківську по вул. Хіміків, будинок № 6 (а.с5).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 лютого 2011 року спадкоємцем майна належного ОСОБА_6, який помер 02 серпня 2010 року, є його дружина ОСОБА_1 на 1/3 частки у квартирі та донька ОСОБА_2 на 2/3 частки у квартирі (а.с.8).

Згідно з ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.09.2014 року ОСОБА_1 належить 7/9 частки квартири, а ОСОБА_2 2/9 частки квартири № 24, по вул. Хіміків, будинок № 6, у м.Івано-Франківську (а.с.14).

Згідно відповіді першого заступника міського голови ОСОБА_9 від 20.12.2001 року на звернення ОСОБА_6, копія якої міститься в матеріалах справи, свідоцтво про право власності на житло є належним правоустановчим документом, що посвідчує право власності ОСОБА_6 на гараж по вул.Хіміків, 6 у м.Івано-Франківську (а.с.21).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений законодавством строк перебування речі у володінні певної особи.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Таким чином, оскільки позивачі користуються коморою в підвалі площею 5,4 кв.м. та гаражем площею 18,2 кв.м. на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26 серпня 1993 року, а технічний паспорт в якому зазначені спірні приміщення є складовою частиною цього свідоцтва, відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачами в судовому порядку права власності на зазначені нежитлові приміщення на підставі ст. 344 ЦК України,

За наведених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, ст.ст. 328, 335, 344, 382 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,81,263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 13 вересня 2018 року.