Справа № 344/949/17
Провадження № 22-ц/779/908/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максютиі І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Турів О.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 26 квітня 2018 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 02 травня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В січні 2017 року ПАТ "УкрСиббанк" поданий позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи тим, що 13.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, який зобов'язувався повернути у повному обсязі не пізніше 10.11.2017 року, за користування якими зобов'язався щомісячно сплачувати проценти у розмірі та порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 13.11.2007 року з ОСОБА_4 укладено договір поруки № 1/0-П, згідно умов якого поручитель зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Через неналежне виконання умов кредитного договору у відповідачем утворилась заборгованість. Банк просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 32337,61 доларів США, пеню у розмірі 250912,79 грн та понесені судові витрати (а.с.1-3).

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим, яку мотивувала тим, що позичальник ОСОБА_2 допустив прострочення внесення платежу в грудні 2011 року, оскільки останній платіж по кредиту здійснено 03.11.2011 року. Тому право на дострокове стягнення виникло в банку в грудні 2011 року. Однак, позов пред'явлений до суду в січні 2017 року, тобто більш ніж через шість місяців з дня настання строку виконання зобов'язань. Відтак, в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України, позивач втратив право на пред'явлення позову до поручителя, оскільки сплив преклюзивний строк, з яким припинилось право вимоги позивача. Просила визнати припиненим договір поруки від 13.11.2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (а.с.100).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22.08.2017 року об'єднано в одне провадження позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою (а.с.104).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2018 року в задоволенні первісного позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Зустрічний позов задоволено, визнано припиненою поруку ОСОБА_4, яка виникла на підставі договору поруки № 1/0-П від 13.11.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 (а.с.165-167).

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповноту з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на положення ст.267 ЦК України та дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності. Позивач не погоджується з даним твердженням з огляду на наступне. Відповідно до п.6.2 кредитного договору терміни дострокового повернення кредиту та сплати процентів за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковими до повернення і сплати в повному обсязі з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту та сплати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимог) Банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це повідомлення Банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) Банку. Відповідно до реєстру згрупованих повідомлень, вимога Банку направлена позичальнику 23.12.2013 року, але боржником не отримана, що підтверджується відміткою на конверті про повернення вимоги, у зв'язку зі зміною місця проживання позичальника. Тобто, строк повернення кредиту та сплати процентів за кредитом вважаються такими, що настали з 41 дня - з 02.02.2014 року. З огляду на це, на думку апелянта, строк позовної давності спливав 02.02.2017 року. Оскільки позовна заява Банком направлена до суду 20.01.2017 року та отримана судом 23.01.2017 року, то позовну заяву Банком подано в межах строку позовної давності.

Щодо припинення поруки з підстав ч.4 ст.559 ЦК України, апелянт зазначає, що боржник ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як поручитель згідно договору поруки, відповідає по зобов'язаннях за кредитним договором з кінцевим терміном зобов'язання 10.11.2017 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. В даній справі суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, не з'ясовано, чи пред'явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу та по яких платежах порука припинилась, а по яких ще діє. Враховуючи той факт, що судом не встановлено підстав для припинення поруки, а відмова в цій частині обґрунтована пропуском позовної давності, суд належним чином не врахував, що до предмету позову входять також відсотки та пеня, яка нарахована в межах шестимісячного строку до дня звернення до суду і неправильно вирішив спір в цій частині.

Банк просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість (у повному обсязі) станом на 18.01.2017 року у розмірі 32337,79 доларів США та пені у розмірі 250912 гривень 79 копійок, у тому числі: 16136,91 доларів США - заборгованість за кредитом; 16200,70 доларів США - заборгованість за процентами; 120 365,04 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.01.2016 року по 18.01.2017 року; 130 647,75 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.01.2016 року по 18.01.2017 року. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором (частково) у розмірі 2080,79 доларів США та пені у розмірі 59 658,66 гривень , у тому числі: 2080,79 доларів США - заборгованість по процентам за період з 30.06.2016 року по 31.12.2016 року; 59 658,66 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 30.06.2016 року по 31.12.2016 року. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 відмовити. Здійснити перерозподіл судових витрат (а.с.173-176).

Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 267, 526, 527 ч.1, 546 ч.1, 548 ч.1, 611, 554 ч.4, 559, 1050 ч.2,1054, 256, 258, 261, 266-267 ЦК України, встановивши, що відповідачем несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувалися щомісячні платежі по кредиту, в результаті чого утворилася заборгованість, однак позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. По вимогам до поручителя позивачем пропущено строк, передбачений частиною 4 ст. 559 ЦК України, який є преклюзивним. З цих підстав судом першої інстанції позов задоволений.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенн первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 та задоволенні зустрічного позову щодо припинення поруки.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту №0 від 13 листопада 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») надано кредит ОСОБА_2 у розмірі 25 000 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 126250,00 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,9% річних протягом перших тридцяти календарних днів, починаючи з дати видачі кредиту, а після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягав перегляду відповідно до умов договору (п.1.3.1 договору). Відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору і сторонами визначено такий графік повернення кредиту (а.с.24-25), але не пізніше 10 листопада 2017 року, якщо тільки не застосовуватиметься інший строк повернення згідно умов договору (п.1.2.2. договору) (а.с.21-23). Згідно графіку погашення кредиту щомісячні платежі по тілу кредиту повинні були вноситися з 25 по 27 число в залежності від місяця (визначена конкретна дата графіком) і складали щомісячно 208, 34 доларів США.

Згідно 1.3.4 кредитного договору встановлений строк сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. При цьому сторони також погодили, що в разі повернення банку всієї суми кредиту банк в день такої повної сплати суми кредиту здійснює нарахування процентів за його користування протягом календарного місяця (в якому здійснюється повне погашення кредиту), починаючи з першого календарного дня такого місяця по день, що передує даті повернення всієї суми кредиту, а позичальник не пізніше дати повного повернення кредиту зобов'язався сплатити банку суму таких процентів.

Із розрахунку заборгованості встановлено, що внаслідок порушення графіку сплати коштів відповідачем ОСОБА_2 станом на 18.01.2017 року заборгованість за кредитним договором від 13.11.2007 року становить 32337,61 доларів США та пені у розмірі 250912,79 грн, з яких:

- 16136,91 долар США - заборгованість за кредитом (по тілу кредиту) станом на 18.01.2017 року ( різниця між отриманою сумою кредиту 25 000 доларів США та сплаченою сумою по тілу кредиту 8863,09 доларів США);

- 16200,70 доларів США - заборгованість по процентам, розрахована із застосуванням змінюваної процентної ставки;

- 120 365,04 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.01.2016 року по 18.01.2017 року;

- 130 547,75 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.01.2016 року по 18.01.2017 року (а.с.29-42).

Розмір заборгованості відповідачами не оспорюється.

У розрахунку заборгованості містяться дані про те, що останній платіж по тілу кредиту відповідачем здійснено 03.11.2011 року у сумі 112,41 доларів США, а попередній платіж мав місце 27.05.2011р. у розмірі 416.41 доларів США (а.с.30), а по сплаті процентів - 18.04.2012 року в сумі 500,00 доларів США, а попередній платіж по процентам мав місце 31.01.2012 року у розмірі 400 доларів США (а.с.35).

ПАТ «УкрСиббанк» 23.12.2013р. направив ОСОБА_2 вимогу за №30-11/6134 від 19.12.2013р. про дострокове погашення кредиту (а.с.129).

У травні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» був поданий позов до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів за користування кредитом, пені та звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.130-132), який ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.07.2014 року залишений без розгляду у зв'язку із повторною неявкою належним чином повідомленого позивача в судове засідання (а.с.107). Зазначена ухвала набрала законної сили, що відповідно до ст.ст. 264, 265 ЦК України не свідчить про переривання та/або зупинення перебігу строку позовної давності.

Повторно до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернулося 20.01.2017 року (а.с.1-46).

Заява про застосування строку позовної давності подана суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_2 18.12.2017 року (а.с.136)

Розмір обчисленої банком заборгованості та її складові відповідачем ОСОБА_2 не оспорювався у суді першої інстанції і такий розмір встановлений судом першої інстанції, не наведено представником відповідача жодних контраргументів щодо розрахунку заборгованості і у суді апеляційної інстанції.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено і не заперечується представником відповідача у судовому засіданні, що з вини відповідача, який не вносив своєчасно та вносив не у повному обсязі чергові платежі по тілу кредиту прострочена заборгованість по кредиту стала утворюватися з 25.07.2011 року, оскільки до 25.06.2011 року не був внесений черговий платіж. Частина платежів була внесена по тілу кредиту лише 03.11.2011 року у сумі 112,41 доларів США, що і явилось останнім платежем. Враховуючи те, що згідно графіка погашення кредиту, погодженого сторонами договору, станом на 25.07.2011 року кредитна заборгованість за тілом кредиту повинна була уже зменшитись до 15833,04 доларів США, а станом на 25.11.2011 року - до 14999,68 доларів США, а фактично дорівнювала відповідно 16249,32 та 16136,91 доларів США (а.с.30), тому суд дійшов правильного висновку про наявність заборгованості по тілу кредиту і розмір її доведений позивачем.

Позичальником несвоєчасно та не у повному обсязі також сплачувалися проценти по кредиту, останній платіж яких відбувся 18.04.2012 року в сумі 500,00 доларів США, а попередній платіж по процентам мав місце 31.01.2012 року у розмірі 400 доларів США, що свідчить про нерегулярність платежів. Прострочена заборгованість по процентах наростаючим підсумком стала утворюватися з 28.04.2012 року, оскільки не був до 25 числа сплачений черговий платіж по нарахованих процентах. Заборгованість по процентах за користування кредитом розрахована банком, становить 16 200,70 доларів США та її розмір не оспорюється у судовому засіданні представником позивача. (а.с.35).

За змістом пункту 6.1.2 кредитного договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пункту 1.2.2. договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до п.6.2 кредитного договору в разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов'язань позичальника за договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимог) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку (а.с.22 зворот, 23).

Із реєстру згрупованих повідомлень, копії фіскального чеку та копії поштового конверта, долучених до апеляційної скарги, встановлено, що вимога банку направлена позичальнику 23.12.2013 року, але боржником не отримана, що підтверджується відміткою на конверті про повернення вимоги у зв'язку зі зміною місця проживання позичальника (а.с.180-182).

При тому відповідач ОСОБА_2 не заперечує отримання цієї претензії від банку, зазначаючи дату її отримання 19.12.2014 року.

Обов'язок відповідача по справі ОСОБА_2, як позичальника по кредиту, письмово повідомити банк про зміну будь-яких даних щодо особи позичальника, а саме паспортних даних, фактичної адреси проживання, адреси для листування, даних щодо прописки (реєстрації), номеру робочого, домашнього телефону, місця роботи та повідомити банк про виникнення будь-яких інших обставин, які можуть вплинути на виконання позичальником зобов'язань за цим договором, в триденний строк з моменту виникнення таких змін і в цей же строк надати банку відповідні документи, що підтверджують такі зміни, визначався пунктом 3.4.2 договору.

Банк, звернувшись до позичальника з письмовою претензією від 19 грудня 2013 року і направивши її рекомендованою поштовою кореспонденцією відповідачу ОСОБА_2 23 грудня 2013 року, визначив необхідність позичальнику сплатити заборгованість протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення (а.с.129).

Відповідач, в порушення умов договору, передбаченого п.3.4.2., свій обов'язок щодо повідомлення банку щодо зміни фактичного місця проживання, надання фактичної адреси проживання, адреси для листування, не виконав, тому підлягає застосуванню абзац 2 підпункту «б» пункту 6.2 договору, згідно якого терміни дострокового повернення кредиту та сплати процентів за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит.

З огляду на вищезазначене, оскільки повідомлення (вимога) банком направлена ОСОБА_2 23 грудня 2013 року, тобто банк змінив строк виконання зобов'язання, який настав 02 лютого 2014 року (сорок перший календарний день, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит).

Отже, перебіг строку позовної давності розпочався з 02 лютого 2014 року одночасно з настанням строку виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, перебіг трьохрічного строку позовної давності розпочався з 02 лютого 2014 року і закінчувався 01 лютого 2017 року.

Враховуючи те, що позивачем поданий позов 20 січня 2017 року, тому апеляційний суд дійшов висновку, що позов поданий в межах строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України.

Отже, з урахуванням наведених вище норм закону, які регулюють застосування позовної давності та наслідки її спливу і встановлених обставин справи, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності, встановлений законом до основної вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентам, сплив.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Сторони у кредитному договорі погодили, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості, розрахованої на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення. Включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент нарахування. При цьому, банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання за цим договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку (пункт 4.1. договору).

Отже, право на нарахування пені у банку виникло з 06 березня 2014 року (32 календарний день строку виконання зобов'язання).

Однак, для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність (ст.258 ЦК України).

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно розрахунку пені, представленого банком, вона розрахована у межах річного строку, тобто строку позовної давності. Цей розрахунок теж не оспорюється представником відповідача.

За таких обставин, представлений позивачем розрахунок заборгованості по кредиту є обґрунтованим і заборгованість підлягає стягненню з відповідача.

В цій частині рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість станом на 18.01.2017 року у розмірі 32337,79 доларів США та пені у розмірі 250912 гривень 79 копійок.

Виконання позичальником своїх зобов'язань, які виникають з кредитного договору, забезпечено договором поруки № 1/0-П від 13.11.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4, згідно умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору кредиту №0 від 13.11.2007 року у тому ж обсязі, що і боржник (а.с.28).

Види та загальні умови забезпечення виконання зобов'язання передбачені ст. ст. 546 та 548 ЦК України, до яких відноситься, зокрема, порука.

Відповідно до ч. 1 ст.553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч. ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції Закону на час укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N 6-223цс16 від 04 вересня 2016 року при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

У пункті 1.2. договору поруки сторони за цим договором (банк та відповідач ОСОБА_4.) дійшли згоди про те, що терміном виконання основного зобов'язання є 10 листопада 2017 року, якщо згідно умов основного договору (яким є договір про надання кредиту) не буде застосовано інший термін виконання такого зобов'язання.

Банком застосований інший строк виконання основного зобов'язання, який настав 02 лютого 2014р.

Тому у шестимісячний строк від цієї дати позивач мав звернутися до поручителя з вимогою про виконання зобов'язання.

Банк не скористався таким своїм правом, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки.

Припинення поруки настало з 02 серпня 2014 року.

За таких обставин у задоволенні іншої частини вимог банку - про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 обґрунтовано відмовлено, як і обґрунтовано задоволений зустрічний позов про припинення поруки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в цій частині.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права в частині строків позовної давності, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», , адреса місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Адріївська, 2/12, заборгованість станом на 18.01.2017 року у розмірі 32337,79 доларів США (тридцять дві тисячі триста тридцять сім доларів США сімдесят дев'ять центів) та пені у розмірі 250912 гривень 79 копійок (двісті п'ятдесят тисяч дев'ятсот дванадцять гривень сімдесят дев'ять копійок), з яких: 16136,91 долар США - заборгованість за кредитом; 16200,70 доларів США - заборгованість за процентами; 120 365,04 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.01.2016 року по 18.01.2017 року; 130 547,75 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.01.2016 року по 18.01.2017 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк