Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 552/7486/16-ц

провадження № 61-9605 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка О. О.,

Бутенко С. Б., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання порядку користування земельною ділянкою.

На обгрунтування позовних вимог зазначила, що їй та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, 1/4 частину якого з відповідною частиною господарських споруд вона 04 березня 1993 року подарувала своєму сину ОСОБА_5 та саме з цього часу між нею та ОСОБА_5 склався порядок користування земельною ділянкою площею 0,1433 кв.м, на якій розташований зазначений будинок. Пізніше ОСОБА_5 здійснив деякі добудови та подарував належну йому частку нерухомого майна своєму сину - ОСОБА_2, в результаті чого ідеальні частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно були змінені та на даний час становлять 51/100 частин у

неї ОСОБА_1 та 49/100 частин у ОСОБА_2 Земельна ділянка під житловим будинком та господарськими спорудами у власності сторін не перебуває.

Посилаючись на наведене, просила визначити порядок користування спірною земельною ділянкою по фактичному користуванню згідно висновку судової експертизи.

30 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_1, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та поділити його в натурі на два окремі будинковолодіння; визнати за ним право власності на частину житлового будинку (частину житлового будинку літера «А-1»), як на окреме домоволодіння (квартиру № 1), що складається з наступних приміщень: сіни 1-1 площею

6,4 кв.м, санвузол 1-2 площею 2,9 кв.м, гардеробна 1-3 площею 7,5 кв.м, кімната 1-4 площею 10,8 кв.м, кімната 1-5 площею 8,7 кв.м, кухня 1-6 площею 8,6 кв.м, передпокій 1-7 площею 14,4 кв.м, кімната 1-8 площею 19,1 кв.м., загальною площею 78,4 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м з відповідною частиною надвірних споруд: сарай літера «Д1», сарай літера «Е», вбиральня літера «Д», погріб вхідний літера «Ж», гараж літній літера «И», навіс літера «а5», хвіртка № 3, ворота огорожі № 2, 1/2 частина колодязя № 4; визнати за ним право на користування земельною ділянкою, яка не приватизована, у розмірі 603 кв.м., відповідно до висновку № 71 експертного земельно-технічного дослідження земельної ділянки від 01 жовтня 2017 року, що позначена в додатку № 1, зафарбована у синій колір.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2017 року зазначені цивільні справи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку, відповідно до висновку №18 судової земельно-технічної експертизи від 16 травня 2017 року (на плані червоного кольору), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земель міської ради (город) довжина межової лінії складає: 10,59 м, з боку земельної ділянки АДРЕСА_2 довжина межової лінії складає: 2,39 м, 1,98 м; з боку земельної ділянки АДРЕСА_3 довжина межової лінії складає: 21,48 м; з боку земельної ділянки АДРЕСА_4 довжина межової лінії складає: 20,36 м; з боку земельної ділянки АДРЕСА_5 довжина межової лінії складає: 32,86 м, 4,49 м; з боку земельної ділянки міської ради (АДРЕСА_1) довжина межової лінії складає: 15,16 м, 2,39 м, 4,11 м; з боку земельної ділянки, що знаходиться в користуванні співвласника ОСОБА_2, довжина межової лінії складає: 15,72 м, 1,5 м, 0,16 м, 8,45 м, 1,1 м, 4,7 м; з боку земельної ділянки спільного користування довжина межової лінії складає 6,0 м, 1,0 м, 6,0 м.

Безпосередньо відокремлена частина ділянки площею 1021 кв.м, 1/2 площі спільного користування 3 кв.м (6/2).

ОСОБА_1 запропонована земельна ділянка площею 1024 кв.м (1021+3), що більше на 293 кв.м (1433х51/100-409).

Виділено ОСОБА_2 в користування земельну ділянку відповідно до висновку №18 судової земельно-технічної експертизи від 16 травня 2017 року (на плані синього кольору). Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земель міської ради (город) довжина межової лінії складає: 2,22 м, 15,82 м, 5,90 м; з боку земельної ділянки, що знаходиться в користуванні співвласника ОСОБА_1, довжина межової лінії складає: 4,7 м, 1,1 м, 8,45 м, 0,16 м, 1,5 м, 15,72 м; з боку земельної ділянки спільного користування довжина межової лінії складає: 1,0 м; з боку земельної ділянки міської ради (АДРЕСА_1) довжина межової лінії складає: 10,67 м, 2,96 м, 9,19 м.

Безпосередньо відокремлена частина ділянки площею 406 кв.м; 1/2 площі спільного користування 3 кв.м (6/2).

ОСОБА_2 запропонована земельна ділянка площею 409 кв.м (406+3), що менше на 293 кв.м (1433х49/100-409).

Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Розділено в натурі житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, на два окремі будинковолодіння.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку (частина основної частини житлового будинку літера «А-1»), як на окреме домоволодіння (квартиру № 1) по АДРЕСА_1, що складається з наступних приміщень: сіни 1-1 площею 6,4 кв.м, санвузол 1-2 площею 2,9 кв.м, гардеробна 1-3 площею 7,5 кв.м, кімната 1-4 площею 10,8 кв.м, кімната 1-5 площею 8,7 кв.м, кухня 1-6 площею 8,6 кв.м, передпокій 1-7 площею 14,4 кв.м, кімната 1-8 площею 19,1 кв.м., загальною площею 78,4 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м з відповідною частиною надвірних споруд: сарай літера «Д1», сарай літера «Е», вбиральня літера «Д», погріб вхідний літера «Ж», гараж літній літера «И», навіс літера «а5», хвіртка № 3, ворота огорожі № 2, 1/2 частина колодязя № 4.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог

ОСОБА_6 мотивовано тим, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а тому урахувавши висновки судових земельно-технічних експертиз (досліджень), інтереси сторін та фактичний порядок користування земельною ділянкою, суд вважав можливим визначити порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до висновку № 18 від

16 травня 2017 року.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що виділ частки житлового будинку у натурі та присвоєння окремого номеру житлового будинку є можливим, оскільки спірний будинок фактично розділений між співвласниками на дві окремі квартири з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо комунікаціями.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 задоволено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року скасовано в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено.

Виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 830 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до висновку № 71 експертного земельно-технічного дослідження земельної ділянки від 09 жовтня 2017 року, що позначено в додатку № 1 вказаного висновку та зафарбовано в червоний колір, що більше її частки на

99 кв.м (1433x51/100-830).

Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земель міської ради (город) довжина межової лінії складає: 10,59 м; з боку земельної ділянки АДРЕСА_2 довжина межової лінії складає: 2,39 м, 1,98 м; з боку земельної ділянки АДРЕСА_3 довжина межової лінії складає: 21,48 м; з боку земельної ділянки АДРЕСА_4 довжина межової лінії складає: 20,36 м; з боку земельної ділянки АДРЕСА_5 довжина межової лінії складає: 32,86 м, 4,49 м; з боку земельної ділянки міської ради (АДРЕСА_1) довжина межової лінії складає: 7,07 м; з боку земельної ділянки, що находиться в користуванні співвласника ОСОБА_2, довжина межової лінії складає: 16,9м, 5,34 м, 8,45 м, 8,45 м, 1,1 м, 4,7 м.

Виділено ОСОБА_2 в користування земельну ділянку площею 603 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до висновку № 71 експертного земельно-технічного дослідження земельної ділянки від 09 жовтня 2017 року, що позначено в додатку № 1 та зафарбовано в синій колір, що менше на 99 кв.м його частки (1433x49/100-603).

Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земель міської ради (город) довжина межової лінії складає: 2, 22 м, 15,82 м, 5,90 м; з боку земельної ділянки, що знаходиться в користуванні співвласника ОСОБА_1, довжина межової лінії складає: 4,7 м, 1,1 м, 8,45 м, 6,0 м, 5,34 м, 16,9 м; з боку земельної ділянки міської ради (АДРЕСА_1) довжина межової лінії складає: 8,09 м, 4,1 м, 10,67 м, 2,96 м, 9,19 м.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, при визначенні порядку користування земельною ділянкою відповідно до висновку № 18 судової земельно-технічної експертизи від 16 травня 2017 року, не звернув увагу на те, що виділена ОСОБА_1 земельна ділянка більша на 293 кв.м. ніж земельна ділянка, виділена ОСОБА_2, що передбачає відступлення від часток сторін у праві власності на нерухоме майно та обмежує права ОСОБА_2 Крім того, порядок землекористування, запропонований у висновку № 71 експертного земельно-технічного дослідження земельної ділянки від 09 жовтня 2017 року, є більш наближеним до встановлених розмірів часток кожного із співвласників на нерухоме майно та встановленого порядку фактичного користування земельною ділянкою, який склався між співвласниками.

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, у якій заявник просив скасувати постанову Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, залишити в силі рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не урахував фактичний порядок користування земельною ділянкою, який склався між заявником та ОСОБА_5, та визначив за ОСОБА_2 право користування воротами № 2, якими завжди користувалася вона, що порушує її права, оскільки за такого порядку користування заявнику необхідно влаштувати новий вхід до належної їй частини домоволодіння. Крім того, суд апеляційної інстанції не урахував, що визначений ним порядок користування земельною ділянкою згідно висновку № 71 експертного земельно-технічного дослідження земельної ділянки від 09 жовтня 2017 року не відповідає часткам співвласників у праві спільної часткової власності та не може бути застосований без згоди сторін.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, у якому відповідач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.

Відзив мотивовано тим, що посилання заявника в касаційній скарзі на існування між сторонами фактичного порядку користування земельною ділянкою не відповідає дійсності, оскільки ніяких цивільно-правових угод щодо встановлення порядку користування укладено не було, і позивач не надав жодного доказу на підтвердження даного твердження, а факт встановленого між сторонами порядку фактичного користування будинком, господарськими будівлями і спорудами не доводить наявності встановленого порядку користування спірною земельною ділянкою. Ураховуючи, що його частка у спільній частковій власності на домоволодіння складає 49/100, апеляційний суд правильно визначив порядок користування спірною земельною ділянкою.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постанова суду апеляційної інстанції, в частині залишення без змін рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 рокущодо припинення права спільної часткової власності та поділу в натурі житлового будинку, визнання за ОСОБА_2 права власності на частину житлового будинку як на окреме домоволодіння, в касаційному порядку не оскаржується, а тому не є предметом перевірки Верховного Суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що на підставі свідоцтва НОМЕР_1 від

16 січня 1993 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1, належав на праві власності ОСОБА_1

04 березня 1993 року ОСОБА_1 подарувала 1/4 частину зазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд

ОСОБА_5, що підтверджується договором дарування, посвідченим Другою Полтавською державною нотаріальною конторою від 04 березня 1993 року за реєстровим номером 2-386, зареєстрованим КВ ПБТІ «Інвентаризатор»

19 березня 1993 року в реєстровій книзі №127 під реєстровим номером 17131.

З акту про встановлення конкретного користування приміщеннями від 23 грудня 2013 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (далі

ФОП ОСОБА_8) убачається, що між співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 встановлено фактичний порядок користуванням приміщеннями і спорудами, відповідно до якого ОСОБА_5 користується у житловому будинку літ А.-1: сіньми 1-1 площею 6,4 кв.м, санвузлом 1-2 площею 2,9 кв.м, гардеробною

1-3 площею 7,5 кв.м, кімнатою 1-4 площею 10,8 кв.м, кімнатою 1-5 площею

8,7 кв.м, кухнею 1-6 площею 8,6 кв.м, передпокоєм 1-7 площею 14,4 кв.м, кімнатою 1-8 площею 19,1 кв.м, загальною площею по приміщенням 78,4 кв.м, сараєм літ. «Д1», сараєм літ. «Є», вбиральнею літ. «Д», погребом вхідним літ. «Ж», гаражем літ. «И», навісом літ. «а5», хвірткою № 3, а ОСОБА_1 користується у житловому будинку літ А-1: сіньми 2-1 площею 3,8 кв.м, гардеробною 2-2 площею 4,1 кв.м, коридором 2-3 площею 3,2 кв.м, кімнатою 2-4 площею 10,2 кв.м, кімнатою 2-5 площею 7,6 кв.м, кухнею 2-6 площею 9,1 кв.м, кімнатою 2-7 площею 10,0 кв.м, санвузлом 2-8 площею 3,3 кв.м, загальною площею 51,3 кв.м, теплицею літ. «К», сараєм літ. «Б», сараєм літ. «В», сараєм (тимчасовий) літ «в», сараєм літ. «Г», погребом літ. «г», вбиральнею літ. «З», воротами №2, у спільному користуванні співвласників перебуває огорожа №1 та колодязь №4. Встановлений співвласниками фактичний порядок користування приміщеннями і спорудами відповідає їхнім часткам у праві спільної часткової власності на домоволодіння, а саме: ОСОБА_5 належить 49/100 частин та ОСОБА_1 - 51/100 частин.

12 травня 2015 року на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Чернецькою І. П., зареєстрованого в реєстрі за № 108 ОСОБА_2, прийняв у дар 49/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташований належний сторонам житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, перебуває у їх спільному користуванні, але сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування нею.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Відповідно до вказаних норм визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16.

Ураховуючи зазначене, законними та обгрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції про те, що визначений судом першої інстанції порядок користування земельною ділянкою відповідно до висновку № 18 судової земельно-технічної експертизи від 16 травня 2017 року є несправедливим та таким, що порушує права ОСОБА_2 (ставить одного власника в нерівне становище порівняно з іншим), оскільки виділена ОСОБА_1 земельна ділянка площею на 293 кв.м більша ніж земельна ділянка, виділена

ОСОБА_2

Визначивши порядок користування спірною земельною ділянкою згідно висновку № 71 експертного земельно-технічного дослідження земельної ділянки від 09 жовтня 2017 року, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що такий порядок найбільш відповідає розміру часток співвласників будинку, господарських будівель і споруд, а також виключає спільне користування земельною ділянкою, яке у майбутньому може призвести до виникнення нових спірних правовідносин.

Твердження заявника про те, що суд повинен був встановити порядок користування земельною ділянкою згідно фактичного порядку користування, який склався між нею та ОСОБА_5 ще з 1993 року та є обов'язковим для ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження існування погодженого співвласниками або визначеного ними на підставі належним чином оформленого договору порядку користування спірною земельною ділянкою.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують законність та обгрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, та не дають підстав вважати, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необгрунтованою, у зв'язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2018 року зупинено дію постанови Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня

2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, дія цього судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити дію постанови Апеляційного суду Полтавської області від

18 грудня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик