Провадження № 2/344/1378/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що 19.06.2017 року згідно наказу № 111-к від 12.6.2017 року вона була прийнята на роботу та зарахована на посаду лікаря-стоматолога до особи, яка здійснює лікарську діяльність ОСОБА_2 01.09.2017 року була звільнена з роботи за власним бажанням. Після звільнення позивача, на власній сторінці лікар ОСОБА_2 поширив щодо позивача недостовірні відомості та інформацію, що ображає її честь та гідність, принижує професійну репутацію. А саме 03.09.2017 року відповідач через соціальну мережу Facebook поширив інформацію: «Увага! ОСОБА_1 лікар-стоматолог. Шановні підприємці!!! Якщо Вам сумно, і Ви хочете мати проблеми - візьміть даного лікаря на роботу! промишляє у м. Івано-Франківськ Прошу максимальний репост.» зі знімком позивача. Через соціальну мережу в групі «месенжер Facebook» в коментарях поширив інформацію «Влаштувала бійку з колегою по роботі і викрала документи» «Правильніше сказати під час крадіжки документів була зловлена на гарячому». Позивач зазначає, що вказана інформація є недостовірно, та такою що порушує честь та гідність позивача, підриває її ділову репутацію. Зазначає, що негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Дана поширена відповідачем інформація не є позитивною. Негативною є інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи яка її поширила. Таким чином для належного судового захисту порушених прав позивача, для припинення порушених прав позивача діями відповідача та відновлення порушених прав, з врахуванням обставин справи та положень чинного законодавства, правомірним є зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію згідно тексту, наданого позивачем.

Позивач зазначила, що поширення недостовірної інформації відносно неї та обвинувачення її у вчиненні кримінального правопорушення принижує її честь та гідність в очах знайомих та сторонніх осіб. Внаслідок цього погіршилось її нормальне самопочуття, з даного приводу вона морально пригнічена, та неодноразово зверталась до лікаря. Моральна шкода, завдана їй безмежна, але якщо її виразити в грошовому еквіваленті, то вона повинна була б покрити шкоду, повязану з відновленням нормального самопочуття та здоров'я позивача. Тому вважає що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10000грн. є мінімальним відшкодуванням для відновлення самопочуття та здоров'я позивача. На підставі наведеного просила суд визнати недостовірною і такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену на власній сторінці у Facebook 03.09.2017 року «Увага! ОСОБА_1 лікар-стоматолог. Шановні підприємці!!! Якщо Вам сумно, і Ви хочете мати проблеми - візьміть даного лікаря на роботу! промишляє у м. Івано-Франківськ Прошу максимальний репост.» та повідомлення в групі «Влаштувала бійку з колегою по роботі і викрала документи» «Правильніше сказати під час крадіжки документів була зловлена на гарячому». ОСОБА_2 зобовязати протягом місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати інформацію, викладену на власній сторінці у Facebook шляхом розміщення спростування під заголовком «Спростування» тим же шрифтом і на тому ж місці шпальти, де містилось оголошення «Увага! ОСОБА_1» наступного змісту:

«СПРОСТУВАННЯ»

Інформація, викладена на власній сторінці Facebook «Увага! ОСОБА_1» є недостовірною, такою, що не підтверджена жодними фактами відтак, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1. ОСОБА_2, спростовує як недостовірну інформацію, яка стосується ОСОБА_1, що була поширена під назвою: «Увага! ОСОБА_1 лікар-стоматолог. Шановні підприємці!!! Якщо Вам сумно, і Ви хочете мати проблеми - візьміть даного лікаря на роботу! промишляє у м. Івано-Франківськ Прошу максимальний репост.»

Також просила стягнути з відповідача в користь позивач моральну шкоду в розмірі 10000грн. та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечив, посилаючись на письмове заперечення проти позову (а.с.32-34), вказав, що доказів якими доводиться факт поширення інформації саме ОСОБА_2 позивач не надала. Крім цього інформація, яка за твердженням позивача поширена та розповсюджена відповідачем ОСОБА_2, є оціночним судженням з використанням гіперболи та сатири, тому не може бути визнаною недостовірною інформацією. Крім цього не є недостовірною і поширена інформація щодо бійки ОСОБА_1 з колегами по роботі та намагання викрасти документи, оскільки між позивачем та адміністратором клініки 02.09.2017 року дійсно мав місце інцидент, під час якого позивач влаштувала штовханину з колегами по роботі, забрала зі столу адміністратора заяву та порвала її, що підтверджується відповідною доповідною та посненнями працівників, а також клієнта МЦ ТОВ «ОСОБА_5 ЛТД». Просив в задоволенні позову відмовити, та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3000грн.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений у частині другій статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.27), 19.06.2017 року вона була зарахована а посаду лікаря-стоматолога у МЦ ТОВ «ОСОБА_5 ЛТД», 01.09.2017 року була звільнена з займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується також і копіями наказів (а.с.38).

З роздруківки Інтернет-ресурсу «Fecebook», вбачається, що 03.09.2017 року на сторінці Гамарник Андрей було поширено інформацію змісту: «Увага! ОСОБА_1 лікар-стоматолог. Шановні підприємці!!! Якщо Вам сумно, і Ви хочете мати проблеми - візьміть даного лікаря на роботу! промишляє у м. Івано-Франківськ Прошу максимальний репост.» (а.с.5,6).

Також згідно роздруківки в групі «месенжер Facebook» в коментарях ОСОБА_2 зазначена інформація «Влаштувала бійку з колегою по роботі і викрала документи» «Правильніше сказати під час крадіжки документів була зловлена на гарячому» (а.с.7-11).

Згідно вимог ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

За змістом ст. 94,277 ЦК України,ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Як вказано у роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзацах 3 - 5 п.19 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно дост.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Згідно ст.10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини» від 11.09.1997 кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Згідно ст. 47-1Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Окрім того, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

При розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст.277 ЦК України ї ст.12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У п. 18 вказаної постанови зазначено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Зі змісту ч. 1 ст. 299 ЦК можна зробити висновок про те, що ділова репутація властива фізичній особі як такій, без уточнення, які саме категорії фізичних осіб можуть її мати.

Під поняттям "ділова репутація", як особистого немайнового блага, слід розуміти усталену оцінку фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння (поведінку), як правило в певній сфері (професійній, підприємницькій, службовій і т. д.), що відома оточуючим, і в силу цього відображена в суспільній свідомості, як думка про особу з точки зору моралі даного суспільства чи соціальної групи.

Тобто робиться висновок про те, що ділову репутацію як таку можуть мати громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність, виробники матеріальних благ (товарів, послуг, робіт тощо), юридичні особи, педагоги, лікарі, державні службовці й багато інших.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надала покази, що вона є директором ТзОВ «ОСОБА_5 ЛТД» МЦ VIP Стоматологія. Підставою для звільнення ОСОБА_1 стало те, що вона прийняла пацієнта та надала йому хірургічні послуги, чим довела пацієнта до больового шоку. Їй було розяснено, що клініка таких послуг не надає, та запропоновано написати заяву на звільнення, що ОСОБА_1 і зробила. 02.09.2017 року їй передзвонила адміністратор клініки ОСОБА_10 та сказала, що отримавши на руки свою трудову книжку ОСОБА_1 порвала заяву, яка знаходилась на столі адміністратора, про що адміністратор написала відповідну пояснювальну заяву.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надала покази про те, що вона знайома з позивачем, яка 02.09.2017 року прийшла у клініку забрати свою трудову книжку та написала розписку, що вона її отримала, після чого порвала дану заяву.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надала покази про те, що 02.09.2017 року адміністратор клініки віддала ОСОБА_1 трудову книжку, також ОСОБА_11 самовільно забрала листок, у клініці була штовханина.

Свідок ОСОБА_9 Суду пояснила, що вона в Фейсбуці бачила поширену ОСОБА_12 Інформацію про позивача ОСОБА_1 Є скандальним доктором.

Свідок ОСОБА_8 Суду пояснив, що в Фейсбуці в групі Франківчани побачив повідомлення про позивача ОСОБА_1 Сприйняв дану інформацію як негативну.

Відповідно до п. 12 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Доменне ім'я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім'я facebook.com не відносяться до українського сегменту Інтернет.

Адреса facebook не належать до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пред'явивши даний позов та зазначаючи про те, що дописувач ОСОБА_2 в мережі «Фейсбук» поширив недостовірну інформацію є відповідач ОСОБА_2, позивач належними та допустимими доказами не підтвердила, матеріали справи не містять доказів і того, що автором вказаної інформації є відповідач, внаслідок чого не доведено факту поширення саме відповідачем вказаної вище інформації щодо позивача через зазначену соціальну мережу Інтернет, внаслідок чого відсутні правові підстави до задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі наведеного та ст. 23, 269, 275, 277, 297, 299, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та керуючись ст. 4, 12, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про стягнення судових витрат на 26 вересня 2018 року на 08 год.15 хв.

Встановити ОСОБА_2 строк до 20 вересня 2018 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Івано-Франківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.А. Татарінова

Рішення складено 11 вересня 2018 року.