Справа № 487/3875/18
Провадження № 2/487/1899/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07.09.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва суддя Біцюк А.В., за участю секретаря Демиденко Н.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

15.06.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, в якому посилаючись на те, що позивачка є основним квартиронаймачем, квартири за адресою: АДРЕСА_1. Квартира є неприватизованою і належить до державного житлового фонду. Відповідач є сином, вселився він до квартири у встановленому порядку у 1992 році, як член сім'ї наймача.

В обґрунтування позову зазначив, що у 2001 році відповідач забрав свої речі з квартири та переїхав в другу місцевість. За комунальні послуги відповідач не сплачує, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 про відкриття провадження була повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 про відкриття провадження був повідомлений належним чином, відзив суду не надав.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири за адресою АДРЕСА_1.

Квартира є неприватизована і належить додержавного житлового фонду. Відповідач є сином позивачки, вселився до квартири у 1992 році, як член сім'ї наймача. Проте, у 2001 році відповідач забрав свої речі та переїхав в іншу місцевість. За комунальні послуги відповідач після переїзду не сплачує.

Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 24.05.2018 року за №1655 Житлово-комунальне підприємство «Бриз», квартира АДРЕСА_1 проживають дві особи, а саме: позивачка ОСОБА_1,відповідач ОСОБА_2.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність відповідача за місцем мешкання понад рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою:АДРЕСА_1.

Зобов'язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради зняти відповідача ОСОБА_2, з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,РНОКПП: НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 12.09.2018 року.

Суддя Біцюк А. В.