Справа № 127/2344/18
УХВАЛА

Іменем України

06 червня 2018 року м.Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої -судді Саєнко О.Б., при секретарі- Кузьменко А.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області, Вінницького міського суду Вінницької області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури та суду-

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 року позивач звернувся до Вінницького районного суду із даним позовом, який обґрунтував тим, що 13 липня 2006 р. прокурором Замостянського району м. Вінниця Дудчиком М.У. щодо нього за неправдивою заявою ОСОБА_3 ,з метою відчуження належної йому квартири 101, розташованої в будинку 56, по вулиці Фрунзе м. Вінниця, було незаконно порушено кримінальну справу № 06280423 за ознаками ч.1 ст.122 КК України,за нанесення телесних ушкоджень ОСОБА_3 , яку направлено для проведення розслідування в Замостянський РВ УМВС.

Вказує, що в даній постанові та довідці-виписці з постанови, виданної ОСОБА_3, прокурором зазначено про порушення кримінального провадження щодо нього . Довідка видана прокурором Замостянського району м Вінниця Дудчик М.У. ОСОБА_3, була подана останнім в якості доказу його винуватості в Замостянський районний суд м. Вінниця при вирішенні цивільної справи №2-113 / 07р. за позовом до нього про право на квартиру.

26 березня 2007 р. на підставі звинувачення його в даному кримінальному злочині, Замостянським районним судом м Вінниця у справі №2-113/07р. було прийнято рішення про його виселенні з квартири АДРЕСА_1 з формулюванням стор. 5 рішення суду «в зв'язку з нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 порушено кримінальну справу, яка в даний час розслідується» , «суд дійшов до висновку про виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири без надання іншого житла, оскільки він створює неможливі умови для проживання в кімнаті ОСОБА_3, в зв'язку з чим порушено кримінальну справу ».

Зазначає, що 7 грудня 2007 слідчим Бєлінським В.А. йому було пред'явлене звинувачення і винесено постанову по кримінальній справі № 06280423 по ч.1 ст.122 КК України про нанесення ним тілесних ушкоджень середньої тяжкості гр. ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

05 листопада 2008 рішенням Замостянського районного суду м Вінниця у справі №2-113/07р. на підставі звинувачення його в цьому кримінальному злочині він був примусово виселений на вулицю, на вищевказану квартиру накладено арешт на майно (акт опису та накладення арешту на майно додається).

08 листопада 2016 постановою старшого слідчого Вінницького відділу поліції Головного управлення Національной поліції у Вінницькій області, кримінальне провадження за матеріалами кримінальної справи № 06280423 відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудового розслідування під № 0002390 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України було закрито в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

З посилкою на стст.1-5,11 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (в редакції на - час виникнення спірних відносин) , просить суд постановити рішення , яким повернути йому займане ним раніше житлове приміщення- квартиру АДРЕСА_1

В дане підготовче засідання позивачем через канцелярію суду 02.05.2018 року подана заява про залучення до участі у даній цивільній справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка мотивована тим, що рішення по даній справі може торкнутися їх інтересів, оскільки предметом позову є повернення належної позивачу квартири АДРЕСА_2.

В даному засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вищевказану заяву, просив її задовольнити з підстав зазначених у неї; суду доповнив , що рішення по даній справі може торкнутися інтересів цих осіб, оскільки у вищевказаній квартирі раніше проживав ОСОБА_5, а на разі в квартирі проживає ОСОБА_4

В підготовче засідання представник відповідача Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_6 не з'явилася, попередньо 01.06.2018 через канцелярію суду подала клопотання про закриття провадження у даній справи та проведення засідання у її відсутності.

Подане клопотання представником відповідача мотивовано тим, 25.10.2005 до Замостянського районного суду м. Вінниця надійшов позов ОСОБА_3 до МКП ЖЕП № 4 , ОСОБА_1, ОСОБА_9., ОСОБА_7, Вінницького міськвиконкому про визнання осіб такими , що втратили право користування житловим приміщенням та виселення, встановлення способу користування житловим приміщенням. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 26.03.2007 року позов задоволено частково. Суд вирішив виселити ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Вищевказане рішення набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 17.07.2007 року, якою суд апеляційної інстанції залишив його без змін, оскільки місцевий суд дійшов правильного висновку у справі.

Вказує, що зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що предметом його позову є виключно процесуальні дії судді при здійсненні правосуддя.

Вважає, що позивачем обрано хибний спосіб захисту своїх прав , так як

особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Вважає, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Просить суд, з посилкою на ст. 255 ЦПК закрити провадження у даній справі.

Представник Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 до засідання не з'явився по невідомим для суду причинам.

З урахуванням міркування позивача, який не заперечував, суд вважає за можливе провести дане засідання у відсутності неязвившихся осіб.

Вивчивши клопотання представника відповідача , заяву позивача та дослідивши матеріали справи , суд дійшов до висновку , про задоволення клопотання представника відповідача, відмову у задоволені заяви позивача та закриття провадження у даній справі , виходячи з такого.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 189, п.10. ч.2 ст. 197, п.2 ч.2 ст. 200 ЦПК ,завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу. У підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема , про закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до позову позивач ОСОБА_1 просить суд повернути йому раніше займану квартиру, якої він був позбавлений на підставі рішення суду в цивільній справі , з посилкою на п.2 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у зв'язку з незаконним притягненням його у якості обвинуваченого та подальшого закриття відносно нього кримінального провадження за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

З урахування таких позовних вимог позивач вважає , що відповідачами у даній справі повинні бути саме Вінницька місцева прокуратура, як правонаступник прокуратури м. Вінниці та Вінницький міський суд як правонаступник Замостянського районного суду м. Вінниці.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-3139цс16, зазначає, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, суд вважає, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Пленум Верховного Суду України у роз*ясненнях, викладених у п. 10 постанови від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» звертає увагу судів на те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз*яснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб*єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв*язку з розглядом судових справ.

У зв*язку із викладеним, суд вважає , що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов*язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Виходячи з вищевикладеного клопотання представника відповідача про закриття провадження по даній справі в частині позовних вимог до Вінницького міського суду Вінницької області підлягає до задоволення , а такі вимоги закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК .

Стосовно пред'явлених позивачем позовних вимог до Вінницької місцевої прокуратури , слід зазначити таке.

Законом України № 266/94 -ВР« Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ( в редакції Закону на час виникнення правовідносин - постанова про закриття кримінального провадження від 08.11.2016 ( а.с.10)) визначений порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Так, відповідно до чч.1,4 ст. 1 Закону № 266/94-ВР, зокрема, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно до пп.1-1,2 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема , у випадках:

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

-закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно до ч п. 2 ст. 3 вказаного Закону, громадянинові відшкодовуються (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Відповідно до чч.2 ст. 4 Закону 266/94-ВР , майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди.

Відповідно до п.14 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" затвердженого Наказом N 6/5/3/41 від 04.03.96 , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 р. за N 106/1131, убачається, що відповідно до частини 2 ст.4 Закону 266/94-ВР майно, зазначене в п.2 ст.3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення.

У разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість.

Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина.

Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина з вимогою про відшкодування шкоди.

Згідно з частиною 3 ст.4 Закону у разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету.

У першому з цих випадків громадянин має право звернутися до фінансового органу за місцем свого проживання з вимогою про відшкодування йому повної вартості майна, а в другому випадку - тієї частини його вартості, яку підприємство, установа чи організація не в змозі йому сплатити внаслідок недостатності у них коштів.

У разі незгоди з рішенням фінансового органу громадянин може оспорити його в суді.

У випадку, коли майно було передано за плату, питання відшкодування його вартості за вимогою громадянина вирішує фінансовий орган, якщо кошти за майно надійшли до державного бюджету, або інший орган, що одержав кошти за це майно.

Рішення цих органів можуть бути оспорені громадянином в суді.

У випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред'являється до цього органу.

З зазначеною вимогою до вказаних органів громадянин має право звернутися протягом шести місяців після направлення йому повідомлення. Розгляд зазначеної вимоги громадянина до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду провадиться в місячний термін і в порядку, передбаченому п.12 Положення. Вимога громадянина до фінансового органу також розглядається в місячний термін з дня його звернення. Постанова органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури може бути оскаржена громадянином відповідному прокуророві.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку про те, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому майно, зазначене в п.2 ст.3 Закону 266/94-ВР (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення; а у випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред'являється до цього органу.

Тобто вимога позивача за даним позовом віднесено до компетенції вищевказаних органів, а не суду.

Отже , позовні вимоги пред'явлені позивачем до прокуратури не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а у тому на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК слід закрити провадження у справі за вимогами до прокуратури.

Оскільки суд вирішив закрити провадження у даній справі, тому у задоволені заяви позивача про залучення до участі у даній цивільній справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ч.3 ст.200, п.1 ч.1 255ЦПК , Суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про залучення до участі у даній цивільній справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - відмовити.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про закриття провадженні у даній справі- задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області, Вінницького міського суду Вінницької області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,-закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 11.06.2018 року.

Суддя: