05.09.2018 Справа №389/673/13-ц
Провадження №4-с/389/5/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого суді ОСОБА_1

при секретарі Данильчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знамянка справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «РодовідБанк» на дії державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 13 червня 2018 року по виконавчому провадженню №52391015, заінтересована особа: ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «РодовідБанк» звернувся до суду зі вказаною скаргою.

Вказав, що 25 липня 2013 року Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ПАТ «РодовідБанк» заборгованість за кредитним договором №Ск-594-0000113/7-2008 в сумі 342179,18 грн. та судових витрат 3421,79 грн. АТ «РодовідБанк», 22 вересня 2016 року належним чином підготовлено та направлено на адресу Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області заяву про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «РодовідБанк» судових витрат понесених банком при зверненні до суду у розмірі 3421,79 грн. разом з виконавчим листом №2/389/587/13, виданим 16 жовтня 2013 року Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення вказаної суми судового збору. 03 жовтня 2016 року Олександрійським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа №2/389/587/13. Проте, 25 червня 2018 року АТ «РодовідБанк» отримано постанову державного виконавця Резніченка Б.С. від 13 червня 2018 року про повернення вказаного виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням №52391015 про стягнення боргу з ОСОБА_3 у сумі 3421, 79 грн. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу став п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» - відсутність у боржника ОСОБА_3 майна, на яке може бути звернене стягнення.

Вважає, що вказана постанова винесена передчасно та неправомірно, з порушенням норм Конститції України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, тож має бути скасована. Так, державним виконавцем Олександрійського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_2 по виконавчому провадженню №52391015 не здійснені всі можливі заходи щодо розшуку майна боржника, та самого боржника. А саме до боржника не застосовано приводу, не вчинені дії, які б спонукали боржника з'явитися до державного виконавця, зокрема не обмежено у праві виїзду за межі України. Акт державного виконавця, обов'язковість складення якого передбачена ч.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», на підставі якого встановлюється відсутність майна боржника, скаржнику, не надсилався, з чого не можливо об'єктивно встановити чи дійсно державним виконавцем здійснювалися виконавчі дії щодо розшуку майна боржника. Державний виконавець не звертався до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. Також не було вжито належних заходів по розшуку майна боржника шляхом направлення запитів: до відповідного відділу РАПС щодо надання інформації про перебування боржника у шлюбі; до Інспекції державного технічного нагляду у Київській області про наявність у боржника чи його жінки автомототранспортних засобів, тракторів, дорожньо-будівельної та сільськогосподарської техніки; до ДПС щодо підтвердження інформації про реєстрацію боржника приватним підприємцем; до Головного управління статистики відповідної області про надання інформації щодо реєстрації боржника як засновника будь-якої установи, підприємства, організації; до Відділу виконавчої дирекції ФСС НВВ ПЗ про надання інформації щодо отримання страхових виплат; до ПАТ «Національний депозитарій України» щодо наявності цінних паперів, депозитарної діяльності тощо; до Державної комісії цінних паперів та фондового ринку; до відповідного підрозділу міграційної служби України з приводу надання відомостей про місце реєстрації боржника і на разі відсутності таких не було вжито заходів по розшуку боржника; до Державної нотаріальної контори для отримання витягу і Спадкового реєстру щодо отримання боржником спадку або внесення її у реєстр як спадкоємця; до відповідного Відділу архітектури щодо виявлення майна боржника (павільйонів, кіосків-); до відповідного управління (відділу) житлового господарства (сільської ради) про надання довідки Форми №3 (про зареєстрованих та мешкаючих осіб); безпосередньо до самого боржника про наявність у нього майна чи коштів, що належить йому, та які знаходиться у інших осіб (дебіторська заборгованість); до Територіального центру зайнятості щодо перебування боржника на обліку; до Державної авіаційної служби України про наявність зареєстрованих за боржником чи його дружиною цивільних повітряних суден.

За викладених обставин скаржник просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській ОСОБА_2 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 13 червня 2018 року по виконавчому провадженню №52391015; скасувати постанову державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 13 червня 2018 року по виконавчому провадженню №52391015; зобов'язати державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження №52391015.

Представник скаржника у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій вимоги скарги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності.

Державний виконавець Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 у судове засідання не зявився. При цьому, начальником Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області надано заяву про розгляд скарги за відсутності представника виконавчої служби.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Відтак суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності представника скаржника, державного виконавця та заінтересованої особи.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження №1005/4 (номер за ЄДРВП:52391015), копія якого долучена до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання.

У частині 1 ст.18 ЦПК України зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Зазначене кореспондується з ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до статті 18 Закону Українип «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, згідно з нормами діючого законодавства, обов'язком органів виконавчої служби є забезпечення повного, своєчасного та неупередженого виконання рішення суду.

Судом встановлено, що на виконанні в Олександрійському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції в Кіровоградській області перебувало виконавче провадження 52391015, з виконання виконавчого листа №2/389/587/13 виданого Знамянським міськрайонним судом Кіровоградської області 16 жовтня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ Родовід Банк судових витрат у сумі 3421 грн. 79 коп.

13 червня 2018 року державним виконавцем Олександрійського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №52391015 винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документа №2/389/587/13 про стягнення боргу в сумі 3421,79 грн., у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Стягувачем вказана постанова отримана 25 червня 2018 року.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»).

З наведеного випливає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 13 червня 2018 року, державний виконавець зазначив підставу такого повернення - п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, у ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що про наявність обставини передбаченої п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний скласти акт.

Доказів на підтвердження того, що державним виконавцем у виконавчому провадженні з виконання виконавчого документа №2/389/587/13 про стягнення боргу в сумі 3421,79 грн., було складено акт, передбачений ч.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» суду не надано. До постанови про повернення виконавчого листа такий акт державного виконавця не долучено. У матеріалах виконавчого провадження №52391015 він також відстуній.

Частиною 8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що за виконавчим провадженням №52391015 було перевірено майновий стан боржника та виконано всі виконавчі дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». У матеріалах даного виконавчого провадження міститься лише довідка Регіонального сервісного центру МВС у Кіровоградській області щодо відсутності інформації про зареєстровані за боржником транспортні засоби.А зі змісту оскаржуваної постанови взагалі не вбачається чи було перевірено майновий стан боржника, та чи було виконано всі виконавчі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положенням ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не вжито усіх, передбачених Законом, заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про неповноту виконавчих дій та є недопустимим з огляду на ст.129-1Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірними, а сама постанова від 13 червня 2018 року підлягає скасуванню. Таким чином вимоги скарги про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови підлягають задоволенню.

Разом з цим щодо вимоги про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження № 52391015, суд відзначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Дана норма закону є імперативною, і не відноситься до дискреційних повноважень виконавця, а тому при скасуванні судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не потребує прийняття рішення про зобов`язання виконавця продовжити виконавчі дії.

Отже, вимога про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.12, 76-82, 258, 260, 261, 447-451, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській ОСОБА_2 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 13 червня 2018 року по виконавчому провадженню №52391015, неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 13 червня 2018 року у виконавчому провадженню №52391015.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Ухвлала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Знам»янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1