Справа № 369/8151/18
Провадження № 2/369/3127/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27.08.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Яцевич В.А.

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (боргу) за розпискою. Свої вимоги мотивував тим, що згідно з Договором позики від «09» січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній отримав від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 5 750,00 доларів США (п'ять тисяч сімсот п'ятдесят доларів США 00 центів), надалі - сума позики, яку зобов'язався повернути позивачу до 15 січня 2018 року.

Однак, на сьогодні, зобов'язання щодо повернення вищезазначеної суми позики Відповідач так і не виконав, чим порушив вимоги положень договору позики, а також ст. 1049 Цивільного кодексу України.

Також, відповідно до вимог положень ст. 1050 ЦКУ, оскільки відповідачка ОСОБА_2 суму позики своєчасно не повернув позивачу, останній зобов'язаний сплатити таку грошову суму відповідно до ст. 625 ЦКУ.

Отже, у зв'язку з вищевикладеним, відповідач ОСОБА_2 повинен окрім суми основного боргу (5 750,00 доларів США), сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 1964, 26 грн та індекс інфляції у розмірі 3962,91 грн.

Тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 5 750,00 дол. США, що станом на 22 червня 2018 року складає 151 256,05 грн, три відсотки від простроченої суми основного боргу у розмірі 1964, 26 грн та індекс інфляції у розмірі 3962,91 грн, судові витрати стягнути з відповідача.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просив суд задовольнити позов.

У судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 09» січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній отримав від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 5 750,00 доларів США (п'ять тисяч сімсот п'ятдесят доларів США 00 центів), яку зобов'язався повернути позивачу до 15 січня 2018 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд оцінюючи таку розписку в розумінні положень ЦК України вважає, що між сторонами в даному випадку укладений договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових сум позичальнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач.

Як вбачається з тексту розписи, ОСОБА_1 надав відповідачу кошти, тобто свої зобов'язання ОСОБА_1 виконав в повному обсязі.

Згідно з ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов'язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов'язання за договором не виконані.

Факт невиконання взятих на себе зобов'язань не заперечується відповідачем.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Суд враховує положення ч.2 ст.533 ЦК України, а також ч.2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до яких, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Національного банку України відповідної валюти на день ухвалення рішення.

Так, станом на 27 серпня 2018 року, офіційний курс Національного Банку України стосовно долара США до Української гривні становить 2785 грн 32 коп за 100 доларів США.

У визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобов'язання не виконав, чим порушив права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в розмірі 5 750 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.08.2018 року відповідає 160 155,90 грн.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Суд приходить до висновку що 3 % річних підлягають стягненню у національній валюті України - гривні, без зазначення еквіваленту в доларах США.

Так, 3% річних за період нарахування з 16.01.2018 року по 22.06.2018 року на суму боргу 160 155,90 грн складає 2 079, 83 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 3962,91 грн слід зазначити наступне.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Тому, суд не вбачає підстав, для задоволення позовних вимог в частинні стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на суму боргу у розмірі 5 750,00 доларів США.

За висловленою позицією Верховного Суду у своєму рішенні від 08.02.2018 р. по справі № 662/928/15ц, інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно статті 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв'язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Таким чином, загальна сума боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, складає 162 235,73 грн (160 155,90 грн - сума основного боргу, 2 079, 83 грн - три відсотки річних).

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 192, 526, 533, 546, 547, 549, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 247, 265, 272, 282, 284, 354 суд -, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) борг у розмірі 160 155 грн 90 коп, 3% річних - 2 079 грн 83 коп, а всього - 162 235,73 грн (сто шістдесят дві тисячі двісті тридцять п'ять грн. сімдесят три коп).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 1512 грн 56 коп ( одна тисяча п'ятсот дванадцять грн. п'ятдесят шість коп.).

У решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Київської області, а також через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 03 вересня 2018 року.

Суддя: Дубас Т.В.