Справа № 500/3346/18
Провадження № 2/500/2385/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_1 до Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення від 12.09.2018) просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 09 січня 2013 року, на земельну ділянку площею 3,6153 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського районну Одеської області, колишнє КСП ім. Кірова, частка (пай) №453, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 09 січня 2013 року, та після смерті ОСОБА_3, яка померла 21 червня 2009 року, на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Дунайська, 75. Свої вимоги мотивує тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтвердив право власності та належності житлового будинку спадкодавцеві та із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 20.06.2018р. витребувано від Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3, яка померла 21 червня 2009 року, та копію спадкової справи №66/2013 від 08.02.2013, заведеної після смерті ОСОБА_2, який помер 09 січня 2013 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмове клопотання про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №3084 від 30.11.2016р. відповідно до запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №0948-01 ОСОБА_3 належить на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Дунайська, 75. На день смерті 21.06.2009р. ОСОБА_3 у зазначеному будинку проживав разом з нею її чоловік ОСОБА_2.

Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за № 904 від 04.07.2018р. відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на обєкт нерухомості по вул. Дунайська, 75 в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області станом на 31.12.2012 власником є ОСОБА_3 на підставі довідки Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №3085 від 30.11.2016.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №182359 від 22.06.2009 року, виданого Виконкомом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_3 померла 21.06.2009 року.

Після смерті ОСОБА_3, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Дунайська, 75.

Відповідно до заповіту, посвідченого 16.07.2008 року секретарем Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі книги для нотаріальних дій під №615, ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Вказаний заповіт є чинним, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 22084274 від 12.11.2009р.

Позивач ОСОБА_1 спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 прийняла, оскільки в установлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, копія якої наявна у матеріалах справи.

Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 від прийняття спадщини після ОСОБА_3 відмовився на користь ОСОБА_1, про що в установлений законом строк подав заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса, копія якої наявна у матеріалах справи.

Чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_2 мав право на обовязкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України, тобто після смерті дружини успадкував 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Дунайська, 75, але за життя своє право на неї не оформив. На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №3084 від 30.11.2016р.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія РІ №463804, виданого 20.11.2003р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-08-448, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,6153 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського районну Одеської області, колишнє КСП ім. Кірова, частка (пай) №453, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та місті ОСОБА_5 управління Держгеокадастру в Одеській області №2068/126-18 від 26.06.2018р.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №320078 від 11.01.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_2 помер 09.01.2013 року.

Після смерті ОСОБА_2, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить: 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Дунайська, 75 (як обовязкова частка у спадкуванні після смерті дружини ОСОБА_3В.); земельна ділянка площею 3,6153 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського районну Одеської області, колишнє КСП ім. Кірова, частка (пай) №453, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до заповіту, посвідченого 15.11.2011 року секретарем Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №397,ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Дунайська, 75, та земельну ділянку площею 3,6153 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського районну Одеської області, колишнє КСП ім. Кірова, частка (пай) №453, ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняла шляхом подачі в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, копія якої наявна у матеріалах справи.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

На звернення позивача до державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської областіз приводу оформлення спадщини, письмовою відповіддю державного нотаріуса за №134/02-14 від 10.02.2018 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтвердив право власності та належності житлового будинку спадкодавцеві та із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1273 ЦК України Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як зазначено у ОСОБА_6 спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (68655, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Вишнева, №20, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (68655, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Вишнева, №80, Ід. код 04378534) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 09 січня 2013 року, на земельну ділянку площею 3,6153 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського районну Одеської області, колишнє КСП ім. Кірова, частка (пай) №453, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(Державний акт на право приватної власності на землю Серія РІ №463804, виданий 20.11.2003р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-08-448).

Визнати за ОСОБА_1право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 09 січня 2013 року, та після смерті ОСОБА_3, яка померла 21 червня 2009 року, на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Дунайська, 75.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2018 року.

Суддя: А.С. Адамов