Справа №485/413/18 12.09.2018
Провадження №22-ц/784/1433/18
Головуючий суду першої інстанції - Фортуна Т.Ю.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Фортуни Т.Ю. в приміщенні суду в м.Снігурівка, за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» або Банк), пред'явило до ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

08 листопада 2013 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 04 березня 2018 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 34 098,74 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3514,50 грн., заборгованості за відсотками у сумі 28 384,30 грн., заборгованості з пені у сумі 100 грн. та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і 1599,94 грн. (процентна складова).

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо своєчасного погашення кредиту, то позивач просив стягнути з нього кредитну заборгованість і судові витрати.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2018 року позов Банку задоволено частково.

З ОСОБА_3 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 9347,98 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3514,50 грн., заборгованості за відсотками в сумі 4912,15 грн. та штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 421,33 (процентна складова).

Крім того, з відповідача на користь Банку стягнуто судовий збір в сумі 482,96 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що Банком доведено наявність заборгованості за кредитом у сумі 3514,50 грн. Однак, нарахування відсотків здійснено з порушенням умов договору. Позичальника належним чином не було повідомлено про збільшення процентної ставки, а тому нарахування відсотків за ставками 34,80% річних та 43,20% річних замість 30% річних обумовлених договором є неправомірним. За такого, суд вважав, правомірним нарахування відсотків за ставкою 30% річних. У зв'язку з цим, здійснивши розрахунок, дійшов до висновку, що сума заборгованості за відсотками становить 4912,15 грн. Виходячи з цього розрахунку, він зменшив і нарахування штрафу. Стягнення пені і штрафу одночасно суд вважав неможливим, виходячи з положень статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині розміру процентів, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині зменшення розміру процентів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Банк вказував, що після збільшення процентної ставки відповідач продовжував користуватися картою, а отже його дії свідчили, що він прийняв умови договору про збільшення процентної ставки. Таким чином, рішення суду є незаконним.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2013 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг, який складався з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів.

Відповідач ознайомився з умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» та отримав платіжну карту, що надає доступ до кредитного рахунку. Строк дії карти до 30 квітня 2017 року (а.с.48).

За користування кредитними коштами ОСОБА_3 повинен був сплачувати 30% річних, а у разі несвоєчасного погашення заборгованості пеню та штраф у сумі 500 грн. + 5% суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії.

Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» станом на 04 березня 2018 року відповідач має перед ним загальну заборгованість за кредитним договором у сумі 34 098,74 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3514,50 грн., заборгованості за відсотками у сумі 28 384,30 грн., заборгованості з пені в сумі 100 грн. та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і 1599,94 грн. (процентна складова).

З вказаного розрахунку випливає, що з 01 вересня 2014 року Банк застосовував процентну ставку 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року - 43,20% річних.

Докази належного повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки позивач суду не надав.

За такого, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно виходив при здійсненні розрахунку з 30% річної процентної ставки.

Виходячи з того, що з позовом до суду Банк звернувся 06 березня 2018 року, то в нього є право на стягнення процентів з 06 березня 2015 року по 30 квітня 2017 року (закінчення строку кредитування).

Розрахунок заборгованості Банку та виписка по рахунку свідчать, що відповідач періодично здійснював погашення заборгованості за кредитом. Однак, оскільки Банк виходив із збільшеної процентної ставки, нарахування якої є неправомірним, то погашення сум відносилося на погашення неустойки та процентів. Між тим, виходячи з 30% процентної ставки, вбачається, що відповідач здійснював і часткове погашення тіла кредиту.

Станом на 30 квітня 2017 року заборгованість за тілом кредиту становила 2881,27 грн., а за відсотками - 1739,86 грн.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни рішення районного суду в бік збільшення розміру відсотків, оскільки стягнута судом сума є більшою від тієї, яка б підлягала стягненню з відповідача.

Доводи апелянта колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони базуються на неправильному тлумаченні норм законодавства.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова