ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №573/845/18

Номер провадження 22-ц/788/1585/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Павлівська сільська рада Білопільського району Сумської області,

третя особа - Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13 липня 2018 року в складі судді Терещенко О.І., ухвалене у м. Білопілля,

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа - Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Позивні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід по лінії матері ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 5,57 умовних кадастрових гектар із земель СГАПТЗТ «Мирний», розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Спадщину після смерті ОСОБА_2 фактично прийняла, але юридично не оформила, її баба по лінії матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті баби відкрилась спадщина на все її майно, в тому числі на земельну частку (пай), яку вона прийняла у спадщину, але не оформила після смерті ОСОБА_2, а також на земельну частку (пай) розміром 5,57 умовних кадастрових гектар із земель СГАПТЗТ «Мирний», розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району, яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняла, але юридично не оформила, донька ОСОБА_4, її мати. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все її майно. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 визнано право власності на земельну частку (пай), яку вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3 На даний час позивач має намір оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), яка належала її діду ОСОБА_2 та яку фактично успадкувала її баба ОСОБА_3, а потім її матір ОСОБА_4, однак у позасудовому порядку вона зробити цього не може у зв'язку з тим, що відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), оскільки він був втрачений.

Просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4 право власності на вказану земельну частку (пай), яка належала її діду ОСОБА_2

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13 липня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з урахуванням вимог ст. 8 ЦК України до відносин відкриття та регулювання спадщини, які виникли до 01 січня 2004 року по аналогії права також застосовуються положення ЦК України. Вказує, що її баба ОСОБА_3 і сама позивачка мають право на спадкування майна ОСОБА_2

Від інших учасників справи в установлений судом строк відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, що підтверджується копією актового запису про смерть (а. с. 45).

Після його смерті відкрилася спадщина на все його майно та майнові права.

Згідно з довідкою відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 26 червня 2017 року № 204-1/162-17 на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 10 грудня 1996 року № 353 на ім'я ОСОБА_6 було видано сертифікат серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) розміром 5,57 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у землях СГАПТЗТ «Мирний», що розташовані на території Павлівської сільської ради (а. с. 31).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року у цивільній справі № 573/397/18, яке набрало законної сили 16 травня 2018 року, встановлено факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 земельної частки (паю) розміром 5,57 умовних кадастрових гектарів, виданої на ім'я ОСОБА_6, посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 (а. с. 25-26).

Цим же рішенням встановлено юридичний факт спільного проживання ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю понад п'ять років з 1948 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до часу відкриття спадщини (а. с. 25-26).

Відповідно до довідок виконавчого комітету Павлівської сільської ради Білопільського району від 16 березня 2017 року № 458 та № 459 ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Разом з ним була зареєстрована та постійно проживала в незареєстрованому шлюбі ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх спільна донька ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вступили в управління спадковим майном, розпорядилися особистими речами та предметами домашнього вжитку померлого, фактично прийняли спадщину, але юридично не оформили (а. с. 29-30).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 11 липня 2017 року у цивільній справі № 573/1125/17, яке набрало законної сили 22 липня 2017 року, встановлено факт родинних відносин про те, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Петрівське Білопільського району Сумської області, була матір'ю ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 21-22).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року у цивільній справі № 573/1967/17, яке набрало законної сили 07 листопада 2017 року, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на земельну частку (пай) розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували у колективній власності СГАПТЗТ «Мирний», розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії НОМЕР_2 від 17 грудня 1996 року, яку ОСОБА_4 фактично успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3 (а. с. 23-24).

З матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач має намір оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), яка залишилася після смерті ОСОБА_2 та яку, як зазначає позивач, фактично успадкувала її баба ОСОБА_3 та матір ОСОБА_4, але у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) був втрачений та у зв'язку з проблемним питанням визначення відповідно до чинного на час відкриття спадщини та на даний час законодавства кола спадкоємців ОСОБА_2, вона позбавлена можливості зробити це в позасудовому порядку (а. с. 34-35, 55).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 02 червня 2018 року № 52134903, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася (а. с. 49).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що оскільки ні матір позивача ОСОБА_4, ні її баба ОСОБА_3 не входять до кола спадкоємців ОСОБА_2 відповідно до положень діючого на час відкриття спадщини ЦК УРСР 1963 року, а тому права на спадкування його майна вони не набули.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст. 530 ЦК УРСР 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Згідно з ч. 1 ст. 532 ЦК УРСР 1963 року усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків. Вони не успадковують за законом після смерті своїх батьків та інших кровних родичів по висхідній лінії, а також братів і сестер.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Враховуючи вище викладене, питання про встановлення факту прийняття спадщини за ЦК УРСР 1963 року може розглядатися лише щодо осіб, які входять до кола спадкоємців, передбачених цих Кодексом.

Місцевим судом вірно встановлено, що баба позивача ОСОБА_3 як і мати позивача ОСОБА_4 не входять до жодної з черг спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, передбачених ЦК УРСР 1963 року, тобто не є спадкоємцями померлого, і позбавлені права на спадкування його майна.

Як вбачається з рішення Білопільського районного суду від 11 липня 2017 року у справі 573/1125/17, яке набрало законної сили 22 липня 2017 року та яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та заявником ОСОБА_1, остання, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, також ставила вимогу про встановлення факту визнання ОСОБА_2 батьківства відносно її матері ОСОБА_4, але в ході розгляду справи ОСОБА_1 змінила свою позицію та відмовилася від вимоги про встановлення факту визнання батьківства.

Документально факт родинних відносин між ОСОБА_2 та матір'ю ОСОБА_1 ОСОБА_4 не підтверджується, рішення суду про встановлення вказаного факту також немає.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року у цивільній справі № 573/397/18, яке набрало законної сили 16 травня 2018 року, встановлено серед іншого юридичний факт спільного проживання ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю понад п'ять років з 1948 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до часу відкриття спадщини (а. с. 25-26). Як вбачається з мотивувальної та резолютивної частин вказаного рішення суду мова йде про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім'єю, про те, що вони проживали однією сім'єю саме як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, як зазначено ОСОБА_1 в позовній заяві та апеляційній скарзі, в них не йдеться.

Відповідно до п. 4, п.п. 1 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за загальним правилом ЦК України застосовується до тих відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Але, оскільки акти цивільного законодавства не мають зворотної сили і це підтверджується положенням про те, що ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК, його норми застосовуються тільки до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, ЦК України поширюється на права і обов'язки, які хоча і виникли до 1 січня 2004 року, але не припиняються і тривають після 01 січня 2004 року.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що до відносин відкриття та регулювання спадщини, які виникли до 01 січня 2004 року по аналогії права також застосовуються положення ЦК України та посилання на те, що її баба ОСОБА_3 і сама позивачка мають право на спадкування майна ОСОБА_2, були предметом розгляду в суді першої інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та строк на її прийняття, встановлений ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, закінчився задовго до набрання чинності ЦК України 2003 року, то до відносин щодо спадкування його майна може застосовуватися лише ЦК УРСР 1963 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що підстав для визнання за позивачем права власності на вказану вище земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4 немає, оскільки ні матір позивача ОСОБА_4, ні її баба ОСОБА_3 не входять до кола спадкоємців ОСОБА_2 відповідно до положень діючого на час відкриття спадщини ЦК УРСР 1963 року, а тому права на спадкування його майна вони не набули.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді : О.І. Собина

С.С. Ткачук