ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 396/47/17

провадження № 22-ц/781/1341/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Суровицької Л.В., Черненка В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представники позивача за довіреністю - адвокат ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4, представник відповідача за довіреністю - ОСОБА_5

треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2018 року у складі судді Цоток В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації про встановлення порядку користування спільним майном та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками (виділення частки),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації про встановлення порядку користування спільним майном.

Зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18 грудня 2009 року вона та відповідач набули право спільної часткової власності по ? частині у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1. В цьому будинку вона зареєстрована з 16 жовтня 2008 року, відповідач - з 12 червня 2008 року. Також в будинку проживають члени її сім?ї - донька ОСОБА_6 та онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З лютого 2016 року через неприязні сімейні відносини та негідну поведінку відповідача вона та члени її сім?ї були вимушені тимчасово залишити спільне помешкання та перейти проживати до будинку по АДРЕСА_2, який зареєстрований на праві власності за відповідачем. З лютого 2016 року та по теперішній час відповідач чинить їй та членам її сім?ї перешкоди у користуванні спільним будинком, замінив замки на вхідних дверях. Питання викупу її частки у спільній власності нею не ставилось та з відповідачем не обговорювалось.

Просила встановити порядок користування будинком АДРЕСА_1, надавши їй та членам її сім?ї у володіння та користування житлові кімнати № 2, площею 12,1 кв.м. та № 3, площею 13,4 кв.м., у володіння та користування відповідачу житлові кімнати № 4, площею 8,8 кв.м. та № 5, площею 7,1 кв.м. Інші приміщення будинку, в тому числі прибудову а2 та господарські приміщення, які знаходяться на території домоволодіння, залишити у спільному користуванні.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками (виділення частки).

Зазначав, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідно до схематичного плану складається з: І-веранда, 4,0 кв.м., ІІ-веранда, 7,2 кв.м., ІІІ-веранда, 3,5 кв.м., 1-сіни, 4,3 кв.м., 2-жила кімната, 12,1 кв.м., 3-жила кімната, 13,4 кв.м., 5-кухня, 7,1 кв.м., загальна площа будинку становить 60,5 кв.м., жила площа - 34,3 кв.м., підсобні - 11,4 кв.м., площа приміщення, яке не включається в загальну площу - 14,8 кв.м.

Як вбачається з технічного паспорту конструктивні елементи будинку збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, оскільки має місце технічна можливість переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири. Із вказаним позивачем варіантом щодо користування будинком він не згодний, оскільки він порушує його права. У зв?язку з виникненням між сторонами спору про порядок користування та володіння будинком з господарсько-побутовими приміщеннями згоди про спосіб виділення частки із загального майна сторонами не досягнуто.

Шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано. Від шлюбу вони дітей не мають. Треті особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ніяких родинних зв?язків з ним не мають, в них є своя сім?я, ОСОБА_6 перебуває в шлюбі, тому він не згоден, щоб частиною його власності користувались сторонні особи.

Просив поділити житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в натурі між власниками і виділити йому у власність ? частину спірного будинку, стягнути на його користь судові витрати.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2017 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу (т.1 а.с.180-182).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2018 року зустрічний позов задоволено. Суд, в порядку виділення частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 виділив ОСОБА_8 та закріпив за ним на праві приватної власності: веранду - І, площею 4,1 кв.м., інвентаризаційною вартістю 6205 грн. 06 коп., житлову кімнату 1-2, площею 12,10 кв.м., інвентаризаційною вартістю 22138 грн. 32 коп., житлову кімнату 1-3, площею 13,40 кв.м., інвентаризаційною вартістю 24516 грн. 81 коп., літню кухню «Е», інвентаризаційною вартістю 20852 грн.60 коп., погріб з шийкою «Ж», інвентаризаційною вартістю 2371 грн. 70 коп., гараж «Ж-1», інвентаризаційною вартістю 4702 грн., вигрібну яму «5», інвентаризаційною вартістю 4766 грн. 30 коп., згідно додатку №3 та таблиці № 2 висновку судової будівельної технічної експертизи № 1477/1478/17-27 від 09 січня 2018 року. ОСОБА_1 виділив: та закріпив за нею на праві приватної власності: веранду - ІІ, площею 7,20 кв.м., веранду ІІІ, площею 3,50 кв.м. інвентаризаційною вартістю 13570 грн. 27 коп. сіни 1-1, площею 4,30 кв.м., інвентаризаційною вартістю 7867 грн. 34 коп., житлову кімнату 1-4, площею 8,8 кв.м., інвентаризаційною вартістю 16100 грн. 59 коп., кухню 1-5, площею 7,10 кв.м., інвентаризаційною вартістю 12990 гривень 25 копійок; гараж "Б" інвентаризаційною вартістю 21292 грн. 70 коп., баню «В», інвентаризаційною вартістю 3254 грн. 70 коп., сарай «Г», інвентаризаційною вартістю 5675 грн., вигрібну яму «4», інвентаризаційною вартістю 4766 грн. 30 коп., згідно додатку № 3 та таблиці № 2 висновку судової будівельної технічної експертизи № 1477/1478/17-27 від 09 січня 2018 року. В загальному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишив: басейн для збору води «к», колодязь інженерних мереж «к-1», колодязь інженерних мереж «6», ворота «3», огорожу «1», прибудову «а2», згідно висновку судової будівельної технічної експертизи № 1477/1478/17-27 від 09 січня 2018року.

Стягнув із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за різницю у вартості виділених часток, яка становить 35 грн. 64 коп.

Зобов?язав ОСОБА_4 за власний рахунок виконати наступні роботи: закласти дверний проріз між кімнатами І та ІІ, замість вікна в кімнаті ІІ встановити зовнішній отвір, встановити дверний проріз між кімнатами І та 1-2, закласти дверний проріз між кімнатами 1-2 та 1-1, згідно висновку судової будівельної технічної експертизи № 1477/1478/17-27 від 09 січня 2018 року.

В задоволенні позову про встановлення порядку користування будинком суд відмовив.

Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 судові витрати в сумі 5502 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, задовольнити первісний позов, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що в договорі купівлі-продажу перелічене нерухоме майно, на яке сторони набули право спільної часткової власності і це майно змінилось за час спільного проживання в шлюбі (реконструкції, перебудови, добудови, що ніким не заперечувалось і вказано в технічних паспортах на домоволодіння), при цьому нові правовстановлюючі документи сторонами не отримано. Суд не звернув увагу, що змінилась площа спірного майна і не з?ясував за рахунок чого проведені ці зміни, а лише обмежився посиланням на технічні паспорти, не врахувавши, що технічний паспорт це лише інженерний опис, а не правовстановлюючий документ. Технічні паспорти суд не досліджував, хоча в обох є арифметичні помилки у підрахунку загальних площ. В матеріалах справи відсутній експертний висновок щодо ринкової вартості на спірний об?єкт станом на час розгляду справи, що вплинуло на об?єктивність суду у визначенні компенсації нерівних часток. Суд вийшов за межі позовних вимог, залишивши на праві користування певне майно, як відокремлене від основного домоволодіння, що перейшло у власність сторонам. Суд не обґрунтував належним чином, чому не може бути визначено порядок користування спірним майном, а необхідно здійснити поділ майна в натурі відповідно до часток співвласників.

Апеляційне провадження відкрито 14 липня 2018 року (т.2 а.с.105), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 28 серпня 2018 року (т.2 а.с.110), за клопотанням позивача ОСОБА_1 розгляд справи відкладено на 11 вересня 2018 року та ухвалою від 28 серпня 2018 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів (т.2 а.с.149).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що експерт запропонував два варіанта поділу житлового будинку, частки поділу яких були майже ідеальні, однак позивач за первісним позовом не побажала вибрати жодного з варіантів, оскільки бажає користуватись цілим будинком на свій розсуд. Судовим експертом було встановлено, що загальна площа спірного будинку становить 60,5 кв.м., що дозволяє виконати розподіл будівлі в частках ? кожному з співвласників, враховуючи мінімальну необхідну площу для однокімнатної квартири, яка становить 27,12 кв.м. (т.2 а.с.125-129).

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, вважає, що в поділі будинку необхідності немає, а потрібно встановити порядок користування житловим будинком, оскільки це не призведе до проведення певних робіт та витрачання додаткових коштів. Судом не враховано, що їй як жінці, проведення перебудов є непосильним. Зазначила, що при поділі будинку суд мав би виділити їй ту частину будинку, яку виділив ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4, треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (т.2 а.с.150,154-156,163,164,166), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2009 року, шлюб розірвано рішенням Новоукраїнського районного суду від 28 грудня 2016 року (т.1 а.с.38).

В період зареєстрованого шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу купили 18 грудня 2009 року за 47000 грн. в рівних по ? частці житлового будинку з господарсько- побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11).

Таким чином, спірне нерухоме майно, відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, є спільною частковою власністю сторін.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України).

За правилами статей 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України, виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Визначальним для виділу частки в домоволодінні, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1477/1478/17-27 від 09 січня 2018 року, проведеної Кропивницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.2 а.с.200-211), встановлено, що спірний будинок, загальною площею 60,5 кв.м., можливо поділити відповідно до часток співвласників у праві власності, при цьому суд виділив ОСОБА_4 ? частину будинку площею 29,6 кв.м. та ОСОБА_1 ? частину будинку площею 30,9 кв.м., різниця у виділених частках є мінімальною 0,65 кв.м. Визначений судом варіант розподілу є найбільш економічним, потребує найменших затрат на переобладнання, які полягають в закладці дверного прорізу між кімнатами І та ІІ; встановлення зовнішнього отвору замість вікна в кімнаті ІІ; встановлення дверного прорізу між кімнатами І та 1-2; закладці дверного прорізу між кімнатами 1-2 та 1-1 та не призводять до зміни площ та конфігурації приміщень в будинку, не потребують перенесення стін, влаштування перестінків тощо.

За положеннями ст.152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію затверджено постановою Кабінету Міністрів України 07 червня 2017 року №406. Роботи, зазначені у висновку експертизи, входять в цей перелік. Крім того, колегія суддів зазначає, що приміщення, де необхідно при поділі влаштувати замість вікна вхідні двері до ізольованої частини будинку, у висновку експерта зазначається кімната ІІ, а відповідно до технічного паспорту та варіанту поділу відповідно до додатку №3 є верандою «а», прибудованою до житлового будинку «А», несучими стінами якого є зовнішні та внутрішня стіна, яка є вздовж житлового будинку, з плану житлового будинку вбачається, що стіни веранди є тоншими за стіни житлового будинку (т.1 а.с.5 зворот, а.с204,210). Спірний будинок має власні (не централізовані) інженерні мережі, частина з яких залишається в загальному користуванні (басейн для збору води «к»,колодязь інженерних мереж "к-1"; колодязь інженерних мереж "6"), а частина розподіляється між ними, зокрема, вигрібна яма «5» та вигрібна яма «4»).

Обов'язок доказування та подання доказів покладається на кожну сторону (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Матеріали справи не містять висновку експертизи щодо можливості встановлення порядку користування житловим будинком та його варіантів. В суді першої інстанції ОСОБА_1 таке клопотання не заявляла, не зазначала таке клопотання і в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції правильно зазначив про відсутність доказів щодо самочинного будівництва спірного нерухомого майна, оскільки після придбання будинку та проведення певних будівельних робіт за зверненням співвласників в установленому законом порядку 27 грудня 2012 року внесено зміни до технічного паспорту, примірник якого надала суду сама ОСОБА_1 (т.1 а.с.5-9). Крім того, наявність самочинного будівництва перешкоджає не тільки поділу житлового будинку, а і встановленню порядку користування ним, а саме з таким позовом до суду звернулася ОСОБА_1

Матеріалами справи також підтверджується, що між сторонами склалися неприязні стосунки, виникають конфлікти, звернення в поліцію (т.1 а.с.35-36), що обумовлює виділення кожному із співвласників відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру).

Надавши наданим сторонами доказам оцінку за правилами ст.89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для встановлення порядку користування спірним житловим будинком та поділив його в натурі між співвласниками. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

З рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2017 року, які залишені без змін постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, вбачається, що в порядку поділу спільного майна за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнано право власності по 21/100 частці житлового будинку в АДРЕСА_2, в якому місце свого проживання зазначає ОСОБА_1 (т.1 а.с.2, т.2 а.с.98,173-180), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є пенсіонером, проживає в спірному будинку. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є приватним підприємцем, здійснює торгівельну діяльність.

Доводи позивача в засіданні апеляційного суду, що їй як жінці, суд мав виділити ту частину будинку, яку виділив ОСОБА_4, суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст.319 ЦПК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Крім того, обов'язки з виконання робіт щодо встановлення дверних прорізів та закладення дверних прорізів покладено на відповідача.

Доводи позивача щодо неправильного визначення у висновку експертизи вартості спірного нерухомого майна в сумі 188293 грн. 53 коп. (а.с.т.1 а.с.204) ніякими доказами не спростовано, також позивачем не надано доказів, що ринкова вартість будинку в сільській місцевості є вищою за інвентаризаційну вартість. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову про встановлення порядку користування житловим будинком не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішенняДобровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко