Ухвала

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 161/15567/17

провадження № 61-39556ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» про перерахунок заробітної плати, виплату вихідної допомоги, компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» про перерахунок заробітної плати, виплату вихідної допомоги, компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» на користь ОСОБА_1 не донараховану заробітну плату за відпрацьований період з 01 грудня 2016 року по 14 липня 2017 року у розмірі 4 216 грн 47 коп., 697 грн 70 коп. відпускних, невиплачену вихідну допомогу у розмірі 28 303 грн, компенсацію за затримку розрахункових при звільненні у розмірі 68 735 грн 25 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн, а всього: 102 452 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2018 року в частині розміру стягнутих сум не донарахованої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за затримку розрахунку при звільненні з роботи та судових витрат змінено, викладено абзац другий та третій резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» на користь ОСОБА_1 не донараховану заробітну плату за відпрацьовані дні в період з 01 червня по 14 липня 2017 року у розмірі 498 грн 21 коп., вихідну допомогу у розмірі 25 942 грн 20 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку пр. звільненні у розмірі 5 000 грн та 500 грн моральної шкоди».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Крім того, особа, яка подала касаційну скаргу, просить поновити строк касаційного оскарження судових рішень, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку.

У разі пропущення строку, встановленого статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки наведена та підтверджена заявником обставина, а саме: отримання постанови суду апеляційної інстанції лише 01 червня 2018 року, свідчить про пропущення процесуального строку з поважних причин.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року - 1 762 грн.

Ціна позову у даній справі становить 106 951 грн 62 коп., яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведені та не обґрунтовані.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, зокрема,у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувана заявником постанова Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року ухвалена у малозначній справі, вона не підлягає касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк