ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/286/18

провадження № 22-ц/781/1365/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Суровицької Л.В., Черненка В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представник за довіреністю - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 травня 2018 року у складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що 08 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконав. Станом на 27 грудня 2017 року виникла заборгованість в сумі 37634 грн. 25 коп., з яких: 2878 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом, 29387 грн. 02 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1768 грн. 30 коп. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 37634 грн. 25 коп. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 травня 2018 року позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в сумі 37634 грн. 25 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного та об'єктивного вирішення справи. Також судом не обґрунтовано підстави відмови в задоволенні його заяви про застосування строків позовної давності. Представником позивача не заперечувався факт того, що останній платіж за умовами договору ним здійснено 08 вересня 2013 року саме в час закінчення дії кредитної картки, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались, переукладення або пролонгацію договору він не здійснював, картки не отримував, свої підписи не ставив та згоду не надавав. Саме з часу останньої грошової сплати і закінчення строку дії кредитної картки почався перебіг позовної давності за вимогами про повернення кожного чергового щомісячного платежу. Отже, з урахуванням останнього платежу та останнього дня дії картки саме з 25 жовтня 2013 року починає відлік строк загальної позовної давності, який закінчується 25 жовтня 2016 року. Банк звернувся з позовом 29 грудня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не навів. Також суд не взяв до уваги, що одночасне застосування штрафу і пені за порушення строків грошового зобов'язання є порушенням вимог ст.61 Конституції України.

Апеляційне провадження відкрито 13 липня 2018 року (а.с.90), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 04 вересня 2018 року (а.с.95), в судовому засіданні оголошено перерву до 12 вересня 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

В засіданні апеляційного суду представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений під розписку та за його клопотанням смс-повідомленням (а.с.88, 97,99,105,116,118-119), в засідання апеляційного суду не прибув.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

За правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї.

Задовольняючи позов в повному обсязі суд першої інстанції не встановив належним чином обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Зокрема, матеріали справи не містять відомостей щодо строку дії кредитної картки, суд не перевірив передбачені кредитним договором підстави для збільшення процентної ставки з 01 вересня 2014 року до 32.4%, з 01 квітня 2015 року до 42 %, внаслідок чого проценти за користування кредитом в сумі 2878 грн.93 коп. становлять 29156 грн.90 коп.

В суді першої інстанції позивач посилався на те, що кінцевим терміном повернення кредиту є строк дії картки, при цьому не зазначив конкретно ні строк повернення кредиту, ні строк дії картки (а.с.2-3). Заперечуючи проти позову відповідач зазначав, що картка діяла до 08 вересня 2013 року і є підстави для відмови в позові за спливом позовної давності, разом з тим доказів щодо строку дії картки також не надав (а.с.50-51).

Суд першої інстанції доводи учасників справи щодо строку дії картки належним чином не перевірив та не зазначив у рішенні суду, на підставі яких доказів він дійшов висновку, що кредитна картка діє і на час складення банком розрахунку заборгованості станом на 27 грудня 2017 року.

За таких обставин судом апеляційної інстанції для встановлення фактичних обставин справи були долучені докази щодо факту отримання та строку дії кредитної картки (а.с.109-113) та підписану відповідачем довідку про умови кредитування із зазначенням процентної ставки (а.с.121).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

08 вересня 2011 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та оформлення на його ім'я кредитної картки «Універсальна» Підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які затверджені 06 березня 2010 року, Тарифами банку. З Тарифами банку та довідкою про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» також ознайомлена під підпис (а.с.7,8,9-32,121).

18 січня 2014 року відповідач подав банку заяву про зміну персональних даних (а.с.111,113), отримав кредитну картку із строком дії по серпень 2017 року включно, що підтверджується довідкою банку, витягом з програмного комплексу та фотографією відповідача з кредитною карткою (а.с.110,112).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 33.1.3 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

Згідно з пунктом 5.4 правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Позивач зазначав, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, у зв'язку з чим станом на 27 грудня 2017 року виникла заборгованість в сумі 37634 грн. 25 коп., з яких: 2878 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом, 29156 грн. 90 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3100 грн. - заборгованість за комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1768 грн. 32 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком банку (а.с.4-6).

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок, колегія суддів зазначає, що на момент отримання кредиту відповідачем відсотки за користування кредитом нараховувались виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту. З вересня 2014 року позивачем змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включено вже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також процентну ставку визначено на рівні 32,4 %, з 01 квітня 2015 року - 42% .

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Крім того, відповідно до Довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем, останній отримав кредит за відсотковою ставкою 3% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості (а.с.121), право банку збільшувати процентну ставку та умови такого збільшення в цій довідці не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За таких обставин колегія суддів, виходячи з Довідки про умови кредитування та відсутності письмової згоди відповідача на збільшення процентної ставки, приходить до висновку, що наведений в розрахунку банку розмір заборгованості за процентами в сумі 29156 грн. 90 коп. є неправильним, проценти необхідно нараховувати виключно на тіло кредиту за процентною ставкою 30% на рік за період з 26 липня 2014 року і тільки в межах строку дії кредитної картки, тобто по 31 серпня 2017 року що становить 3211 грн.45 коп. та підтверджується таким розрахунком: 2878.93:100х36=1036 грн.41 коп. - відсотки в рік; 1036.41:365х 1131 днів, всього 3211 грн.45 коп. (а.с.120).

Правовий висновок щодо порядку та умов збільшення процентної ставки викладено Верховним Судом України в постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17.

Не можна погодитися з розрахунком банку, що проценти підлягають стягненню станом на 27 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

Посилання відповідача щодо спливу позовної давності є безпідставними, оскільки розрахунком банку підтверджується, що відповідач майже щомісячно вносив кошти на погашення кредиту до 2015 року, останні платежі сплатив на погашення кредиту 27 і 28 травня 2015 року в сумі 298 грн.19 коп. (а.с.4-5), з позовом до суду банк звернувся 10 січня 2018 року (а.с.41), тобто висновок суду, що строк позовної давності не пропущено є правильним і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Разом з тим обґрунтованими є доводи відповідача, що в порушення вимог ст.61 Конституції України суд безпідставно стягнув з відповідача пеню та штраф за порушення умов кредитного договору.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості щодо пені та штрафів колегією суддів встановлено, що за умовами, викладеними в підписаній відповідачем Довідці про умови кредитування (а.с.121), пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості за кожний день прострочення при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при сумі прострочення від 50 грн. та більше, а штраф нараховується при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більш чим на 30 днів та розмір штрафу становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17).

Колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає штраф 500 грн. фіксована частина та процентна складова 5 % від суми заборгованості за кредитом та відсотками, що становить 304 грн.52 коп., в позові про стягнення пені слід відмовити.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача кредиту в сумі 2878 грн. 93 коп., проценти за користування кредитом - 3211грн.45 коп., штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 304 грн.52 коп., всього 6894 грн.90 коп.

За правилами ст.141 ЦПК України в зв'язку із скасуванням рішення суду та частковим задоволенням апеляційної скарги апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог за подання позовної заяви в сумі 317 грн.16 коп. ( 18 % від ціни позову 37634.25, задоволено на суму 6894.90), банк повинен відшкодувати відповідачу судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2167 грн.26 коп. (апеляційна скарга задоволена на 82 %).

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 травня 2018 року . Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання 25009, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 08 вересня 2011 року станом на 27 грудня 2017 року в сумі 6894 грн.90 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 2878 грн. 93 коп. , заборгованості за процентами за користування кредитом - 3211 грн.45 коп., штрафу фіксована частина 500 грн. , штрафу процентна складова 304 грн.52 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 317 грн.16 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2167 грн.26 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко