Номер провадження: 22-ц/785/12/18
Номер справи місцевого суду: 509/4382/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задоволено.

Розділено майно, набуте під час шлюбу і яке є спільною сумісною власністю подружжя, виділено ОСОБА_4:

1/2 частину домоволодіння № 143 по вулиці Краснофлотській с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області, який був придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2006 року, реєстровий номер № 8796.

1/2 частину земельної ділянки площею 0,0510 га, розташована за адресою: Одеська область Овідіопольський район с. Прилиманське, вулиця Краснофлотська, 143.

Відповідачу ОСОБА_2 виділено наступне майно, набуте під час шлюбу і яке є спільною сумісною власністю подружжя:

1/2 частину домоволодіння № 143 по вулиці Краснофлотській с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області, який був придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2006 року, реєстровий номер № 8796.

1/2 частину земельної ділянки площею 0,0510 га, розташована за адресою: Одеська область Овідіопольський район с. Прилиманське, вулиця Краснофлотська, 143.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що 16 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у Другому відділу РАГС Суворовського РУЮ у м. Одесі актовий запис № 283, який був розірваний рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 липня 2014 року. Дітей у шлюбі немає.

За час перебування у шлюбі сторонами було набуто право власності на: домоволодіння № 143 по вулиці Краснофлотській с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області та земельну ділянку площею 0,0510 га, яка розташована за адресою: Одеська область Овідіопольський район с. Прилиманське, вулиця Краснофлотська, 143.

Вказані обставини підтверджуються: договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 29 листопада 2006 року, який зареєстрований в реєстрі за № 8792; витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 3236401 від 29.11.2006 року; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15018811 від 25.06.2007 року; державним актом на право власності на земельну ділянку від 16 квітня 2009 року серії ЯЖ № 313056.

Однак сторони не дійшли згоди про порядок розподілу майна, набутого під час шлюбу,тому 29 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме домоволодіння № 143 по вулиці Краснофлотській с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області та земельної ділянки площею 0,0510 га, що розташована за адресою: Одеська область Овідіопольський район с. Прилиманське, вулиця Краснофлотська, 143, виділивши йому, ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_2 по 1/2 частині спільного майна подружжя відповідно. А також просить стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірне майно придбане сторонами за час перебування у шлюбі та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

26 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, в якому просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на домоволодіння з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 363,6 кв.м., житлової площею 138,2 кв.м., яке розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Прилиманське, вул. Краснофлотська, 143, та визнати право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0510 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Прилиманське, вул. Краснофлотська, 143 кадастровий номер 020020264 та просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що куплений на її імя, 29 листопада 2006 р., будинок № 143 по вул. Краснофлотській в с. Прилиманське, Овідіопольського району, Одеської області та земельна ділянка, площею 0,0510 га, на якій розташований даний житловий будинок за 89 000 грн., куплені нею за гроші, що стали джерелом від продажу квартири вартість якої становила 207 800 грн. і ніякого відношення до сімейного бюджету сімї з ОСОБА_4 не має. Таким чином ОСОБА_2 вважає набуте нею нерухоме майно, придбаним за власні кошти, отримані від продажу квартири, що належала їй до шлюбу, тому просить суд визнати вказане домоволодіння та земельну ділянку її особистою приватною власністю.

Вімовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно, а саме домоволодіння № 143 по вулиці Краснофлотській с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області та земельна ділянка площею 0,0510 га, розташована за адресою: Одеська область Овідіопольський район с. Прилиманське, вулиця Краснофлотська, 143 придбані сторонами за час перебування у шлюбі та належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності.

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У пунктах 23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судом не враховано що житловий будинок № 143 по вулиці Краснофлотській, с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області та земельну ділянку, площею 0,0510 га, розташовану за адресою: Одеська область, Овідіопольський район,с. Прилиманське,вул. Краснофлотська,143 апелянт придбала за 89 000 грн. Ці кошти вона отримала від продажу 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 вартість якої становила 207 800 грн. Частину коштів від продажу квартири були використані для прибудови будинку по вул. Краснофлотській, с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області.

Під час судового засідання ОСОБА_4 подав заперечення на апеляційну скаргу,в якій посилається на те, що ОСОБА_2 не довела в суді, що спірне майно належить їй на праві особистої приватної власності.

Апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_4 обґрунтованими та погоджується з ними.

Дійсно, на час реєстрації шлюбу ОСОБА_2 належало на праві приватної власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

06 листопада 2006 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 продала свою частину квартири за 207 800 грн.

Але для придбання житлового будинку у с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області та земельної ділянки, площею 0,0510 га цієї суми грошей було недостатньо, тому що реальна вартість 28/100 частини житлового будинку № 143 по вулиці Краснофлотській с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області та земельної ділянки, площею 0,0510 га, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район,с. Прилиманське,вул. Краснофлотська,143 складає 65 000 доларів США, що на листопад 2006 року складало 325 000 гривень.

В договорах купівлі-продажу 28/100 частини житлового будинку № 143 по вулиці Краснофлотської с. Прилиманське від 29.11.2006 року, та земельної ділянки, площею 0,0510 реєстрові номери договорів № 8796 та № 8792, вказана ціна за даними бюро технічної інвентаризації Овідіопольського району, про що свідчить пункт 3 Договору купівлі-продажу від 29.11.2006 року, з наміром уникнути додаткових витрат на сплату державного мита та інших витрат, повязаних з укладанням договору купівлі - продажу.

Оскільки повної суми для розрахунку за договорами купівлі-продажу сторонам не вистачило, тому борг у сумі 9 000 доларів США був оформлений у вигляді розписки від імені ОСОБА_2 на імя сина продавця ОСОБА_5, що підтверджується розпискою відповідачки ОСОБА_2, яку вона надала ОСОБА_5 сину продавця ОСОБА_6, в день укладання договору купівлі-продажу 29 листопада 2006 року, про те, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_5 в борг грошову суму у розмірі 9 000 доларів США та зобовязується повернути вказану суму до 29 листопада 2007 року (а.с.80).

Визнання наявності боргу у 9000 гривень США навіть перед сином продавця, в день укладання договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, тільки підтверджує висновок про недостатність у ОСОБА_2 коштів на придбання вказаних обєктів нерухомості та на прибудову будинку.

Доказам того, що набуте сторонами майно, а саме домоволодіння № 143 по вулиці Краснофлотській с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області та земельна ділянка площею 0,0510 га, розташована за адресою: Одеська область Овідіопольський район с. Прилиманське, вулиця Краснофлотська, 143, є спільною власністю подружжя є факт того, що шлюб між ними був зареєстрований 16 вересня 2005 року, а майно було придбано на підставі договорів купівлі-продажу 29 листопада 2006 року, вказані обставини є доказам наявності спільного майна подружжя

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія ,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_7

Повний текст судового рішення складено 13.06.2018р.