Єдиний унікальний номер 713/1832/18
Номер провадження 2/725/950/18
17.12.2018 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:
головуючого судді Стоцька Л. А.
за участю секретаря: Майстрюк В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -
Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.
ОСОБА_1 посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 28.10.2005 року шлюб між ними було розірвано.
Від подружнього життя у них є пятеро дітей.
Зазначила, що на даний час їх старша донька ОСОБА_3, 09.11.2001 року закінчила школу та отримала атестат про повну загальну середню освіту. Здобувати вищу освіту вона вирішила за кордоном та вступила до Гуманітарно-економічної академії м.Лодзь, що знаходиться у Польщі, на денну форму навчання за спеціальністю «Туризм». Навчання триватиме з 01.10.2018 року по 30.09.2021 року.
Анастасії виповнилося шістнадцять років, вона отримала закордонний біометричний паспорт, проте для оформлення візи на навчання їй необхідно надати документ-дозвіл на виїзд за кордон, підписаний обома батьками.
Проте отримати згоду батька дитини позивач можливості не має, оскільки, починаючи з 2007 року йому місце перебування не відомо ні їй, ні його батькам.
У звязку з зазначеним, зокрема необхідністю продовження навчання дитини, просила надати їй дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів, у тому числі візи неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 для виїзду за межі України з 01.10.2018 року до 30.09.2021 року з метою навчання до м.Лодзь, Республіка Польща.
Відповідачем ОСОБА_2 відзиву на позов подано не було.
Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 28.10.2005 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Чернівецькій області було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 13).
Неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матірю, підтверджується довідкою про склад сімї від 19.06.2018 року.
Відповідач ОСОБА_2 записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював.
Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_4 РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.
Згідно п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №932 від 27.01.1995 року, Перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини.
За змістом ч. ч. 7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Як було встановлено судом, неповнолітня ОСОБА_3 у 2018 році закінчила Міліївську загальноосвітню школу та отримала атестат про повну загальну середню освіту (а.с.12).
22.08.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 склала всі необхідні документи для прийняття її на денну форму навчання гуманітарного факультету, спеціальність Туризм та відпочинок в Гуманітарно-економічній академії в Лодзі, Польща. Навчання триватиме з 01.10.2018 року до 30.09.2021 року (а.с.17).
На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Керуючись ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 180-183,184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 10, 60,209,212-215,218,367 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) без згоди батька ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів, у тому числі візи неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 для виїзду за межі України з 01.10.2018 року до 30.09.2021 року з метою навчання до м.Лодзь, Республіка Польща.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька