Номер провадження: 22-ц/785/5422/18
Номер справи місцевого суду: 498/1104/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року (суддя Ткачук О.Л.),

встановив:

У грудні 2017 року ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в сумі 68840,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2016 року по справі №172/873/16 водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 340,00 гривень.

ТДВ «Страхове Товариство «Мегаполіс» було замовлено ремонт контейнерного обладнання ССLU9943080 у ФОП ОСОБА_3, вартість матеріального збитку, завданого застрахованому контейнерному обладнанню ССLU9943080 складає 68840,00 грн.

За результатами страхового розслідування даний випадок ТДВ «Страхове Товариство «Мегаполіс» було визнано страховим.

30 листопада 2016 року ТДВ «Страхове Товариство «Мегаполіс» був складений страховий акт №611/16 та сплачене страхове відшкодування ФОП ОСОБА_3 (рахунок на оплату №158 від 28 вересня 2016 року) в сумі 68840,00 грн.

Згідно заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування таке перерахування спрямоване на відновлення пошкодженого майна не суперечить інтересам вигодонабувача та страхувальника за даним договором страхування.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 лютого 2018 рокупозовну заяву ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс»» до ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс»» страхове відшкодування у розмірі 68840,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2

В скарзі ОСОБА_2 з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не погоджується з судовим рішенням, оскільки він не є власником джерела підвищеної безпеки та не був стороною за договором страхування відповідальності перевізника.

Відзиву на вказану апеляційну скаргу позивачем подано не було.

Оскільки ціна позову у справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 176 200 грн), дана цивільна справа відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, п. 1 ч. 3 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 24.08.2016 року о 10.30 годині в с. Васильківка по вулиці Лесі Українки Васильківського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «IVECO MAGIRUS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом «MAXILODE ST», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на якому встановлено контейнерне обладнання ССLU9943080, габаритна висота якого від дороги до крайньої верхньої точки складає 4,2 м., не виконав вимогу державного знаку 3.18 (обмеження висоти 3,5 м.) Правил дорожнього руху, не врахував габарити транспортного засобу.

В результаті чого допустив наїзд на верхню частину Ж/Д тунелю в результаті дорожньо-транспортної пригоди контейнерне обладнання ССLU9943080 отримало механічні пошкодження.

Контейнерне обладнання ССLU9943080 застраховане за договором добровільного страхування відповідальності перевізника контейнерного обладнання (договір №32270/18/222 від 18 серпня 2016 року).

ТДВ «Страхове Товариство «Мегаполіс» замовлено у ФОП ОСОБА_3 відновлюваного ремонту та матеріального збитку (без ВТБ) завданого контейнеру (контейнерному обладнанню) № ССLU9943080 згідно рахунку №158 від 28 вересня 2016 року становить 68840,00 грн.

За результатами страхового розслідування даний випадок ТДВ «Страхове Товариство «Мегаполіс» було визнано страховим.

30 листопада 2016 року ТДВ «Страхове Товариство «Мегаполіс» був складений страховий акт №611/16 та сплачене страхове відшкодування ФОП ОСОБА_3 (рахунок на оплату №158 від 28 вересня 2016 року) в сумі 68840,00 гривень.

Згідно заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування таке перерахування спрямоване на відновлення пошкодженого майна не суперечить інтересам вигодонабувача та страхувальника за даним договором страхування.

Таким чином, фактичні затрати ТДВ «Страхове Товариство «Мегаполіс», по врегулюванню вказаного страхового випадку складають 68840,00 гривень.

Постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2016 року по справі №172/873/16 водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 1192 ЦК, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не є власником джерела підвищеної безпеки та не був стороною за договором страхування відповідальності перевізника до уваги не приймаються, оскільки його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 року.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 лютого 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06.09.2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_4