05.09.18
Провадження 2/235/1770/18
Справа 235/4450/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 24.07.2018 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він знаходився у трудових відносинах з 06.04.1994 року по 16.09.2013 року та з 04.11.2014 року по 11.07.2017 року, працюючи машиністом гірничих виїмкових машин підземним 6 розряду з повним робочим днем в шахті, був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки. Загальний стаж роботи понад 37 роки, з яких в умовах впливу шкідливих факторів понад 32 роки.

11.10.2010 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обовязків, а саме внаслідок розриву канату лебідки він отримав удар в ліву ногу, йому було встановлено діагноз: відкриті косооскольчаті перелами обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, Забій лоба праворуч, забій правового суглоба плеча.

За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 13 жовтня 2010 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 13 жовтня 2010 року.

Крім того, згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 28 грудня 2017 року № 45/1152 було встановлено наявність професійного характеру захворювання.

20.02.2018 року був складений акт причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якому зазначено, що позивачу були встановлені діагнози: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4, - захворювання професійні, встановлені вперше, встановлено обставини та причини професійних захворювань.

06.06.2018 року згідно довідці МСЕК позивачу первинно-повторно встановлено 60 % втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань: 30% - хронічний бронхіт (первинно), 15% - приглухуватість ( первинно), 15% за трудовим каліцтвом від 11.10.2010 року, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково, встановлено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні.

Лікування за наслідками професійних захворювань та травми позивач продовжує і зараз. Стан його здоровя залишається досить тяжким, в звязку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань та трудового каліцтва йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після

одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання та виробничої травми він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина.

Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 100 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань та травмування на виробництві, а також незворотності значного погіршення стану його здоровя.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач на надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення профзахворювання у позивача, посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними, не відповідають обставинам справи. Згідно п. 7 Акту Н-1 визначено, що причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони раці та невиконання посадових обовязків з боку самого позивача. Посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи невідновного ушкодження його здоровя та повної втрати ним у звязку з цим працездатності, що спричиняє йому моральну шкоду та перешкоджає звичайній організації життя, відсутні підстави для задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» з 06.04.1994 року по 16.09.2013 року та з 04.11.2014 року по 11.07.2017 року, працюючи машиністом гірничих виїмкових машин підземним 6 розряду з повним робочим днем в шахті, був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки. Загальний стаж роботи понад 37 роки, з яких в умовах впливу шкідливих факторів понад 32 роки (а.с. 8-11).

11.10.2010 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обовязків, а саме внаслідок розриву канату лебідки він отримав удар в ліву ногу, йому було встановлено діагноз: відкриті косооскольчаті перелами обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, Забій лоба праворуч, забій правового суглоба плеча.

За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 13 жовтня 2010 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 13 жовтня 2010 року (а.с. 19-25).

Крім того, згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 28 грудня 2017 року № 45/1152 було встановлено наявність професійного характеру захворювання (а.с. 15).

20.02.2018 року був складений акт причин виникнення хронічного професійного

захворювання, згідно якому зазначено, що позивачу були встановлені діагнози: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4, - захворювання професійні, встановлені вперше, встановлено обставини та причини професійних захворювань: тривалий період роботи в шкідливих умовах, вплив шкідливого фактору шум, пил (а.с. 12-13).

06.06.2018 року згідно довідці МСЕК позивачу первинно-повторно встановлено 60 % втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань: 30% - хронічний бронхіт (первинно), 15% - приглухуватість ( первинно), 15% за трудовим каліцтвом від 11.10.2010 року, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково, встановлено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 14).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування та професійних захворювань позивача. 06.06.2018 року згідно довідці МСЕК позивачу первинно-повторно встановлено 60 % втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань: 30% - хронічний бронхіт (первинно), 15% - приглухуватість ( первинно), 15% за трудовим каліцтвом від 11.10.2010 року, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково (а.с. 14).

В звязку цим 24.07.2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що в звязку з травмою на виробництві та професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 60% працездатності за сукупністю професійних захворювань та трудовим каліцтвом, визнаний інвалідом третьої групи безстроково.

Позивач, пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сімї. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною.

Внаслідок професійного захворювання він зазнає моральні страждання, які повязані з травмування та тривалою хворобою, внаслідок травми та захворювання він відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоровя, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього зявилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Зазначені обставини негативно впливають на його душевний стан. Він постійно перебуває в стані тривоги з врахуванням незворотності наслідків трудового каліцтва та набутого профзахворювання, неможливості відновлення стану здоровя.

Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом втрачена згідно висновку МСЕК на 60 %, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково.

Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. 268 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 263-265ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 50000 (пятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті та проголошена його вступна та резолютивна частина в судовому засіданні 05 вересня 2018 року. Повний текст рішення складено 07 вересня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області, з врахуванням вимог п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного

провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: м-н Світлий, 5/27, м. Димитров, Донецької області, 85320.

Відповідач: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», , місцезнаходження: вул. Перемоги, 9, м. Родинське, Донецької області, 85310.

Суддя: