Провадження № 2/235/1821/18
Справа № 235/4626/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 (не з»явилися)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 31.07.2018 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, 1/2 частина якої належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_4 від 31.10.2003 року, а інша 1/2 частина цієї квартири на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.01.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17812256.

У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який не проживає у ній з 2005 року, що підтверджується актом КП "Наше місто" № 140 від 14.05.2018 року. З цього акту також вбачається, що відповідач на момент видачі акту проживає в м. Донецьку.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 25.09.1976 року відповідач є сином позивача. З того часу, як територія міста Донецька стала тимчасово непідконтрольною українській владі, вона з сином втратила зв'язок.

Отже, відповідач не проживає в належній їй квартирі понад строки, встановлені законодавством.

Позивач вважає, що, відповідач, будучі відсутнім у житловому приміщенні більше одного року, втратив право користування ним, а реєстрація відповідача у вказаному приміщенні створює їй перешкоди у здійсненні права власності на майно відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позивач ОСОБА_1. у судове засідання не з» явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив не подавав.

Згідно ст.281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав:

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_4 від 31.10.2003 року позивачу ОСОБА_1 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.8).

Відповідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17812256 інша 1/2 частина цієї квартири належить позивачу на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.01.2008 року (а.с.9).

Як вбачається з акту КП "Наше місто" № 140 від 14.05.2018 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, але з 2005 року не проживає. З цього акту також вбачається, що відповідач на момент видачі акту проживає в м. Донецьку (а.с.12).

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки не проживає у спірній квартирі понад один рік без поважних причин.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ст. 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. До змісту права власності закон відносить права власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ч. 1 ст. 317 ЦК України. За змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Втім, власник майна, згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Такі ж самі положення передбачені й п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 383, 391, Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 4, 5, 13, 19, 81, 263-265, 282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо

апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1.

Дата складання повного тексту рішення 11 вересня 2018 року.

Суддя О.Є.Філь