Справа № 349/1443/15-ц
Провадження № 22-ц/779/856/2018
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Матківського Р.Й., Пнівчук О.В.,

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Рогатинського районного суду від 24 квітня 2018 року у складі судді Лошак О.О., ухвалене в м. Рогатин, повний текст якого складено 02 травня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 07 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №213145-CRED, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 4 500 доларів США, зі сплатою відсотків згідно кредитного договору та кінцевим терміном повернення до 25 серпня 2009 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 07 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 поручилася відповідати перед банком за виконання зобовязань ОСОБА_3

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 обовязків за кредитним договором станом на 21 вересня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 5 331,08 доларів США, з яких 1 346,55 доларів США заборгованість за кредитом, 3 984,53 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом.

З урахуванням рішення Рогатинського районного суду від 21 квітня 2010 року, яким було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 021,33 доларів США, заборгованість становить 3 309,75 доларів США, а також штраф (фіксована складова) в розмірі 11,55 доларів США та штраф (процента складова) в розмірі 165,49 доларів США.

Таким чином, банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 486,79 доларів США, що еквівалентно 75 452,02 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2008 року у розмірі 2 321,28 долар США за період з 16 серпня 2009 року по 21 вересня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року та рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального права.

Зазначає, що суд при ухваленні рішення ототожнив поняття «договору» та «платіжної карти», проте закінчення строку карти не свідчить про припинення договірних відносин між банком та відповідачем.

Вважає, що підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів нарахованих в межах останніх трьох років, які передували зверненню банка до суду з позовом.

Крім того, підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення штрафів нарахованих в межах останнього року, який передував зверненню банка до суду з позовом.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 8 розд. XII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку була повідомлена.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із спливу строку позовної давності на звернення з позовом до суду.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №213145-CRED, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 4 500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 26 відсотки річних, з кінцевим терміном повернення до 25 серпня 2009 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 07 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 поручилася відповідати перед банком за виконання зобовязань ОСОБА_3

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 16 029,03 грн станом на 13 серпня 2009 року, в тому числі 2 201,99 долар США заборгованість по тілу кредиту.

Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання.

Ухвалою цього ж суду від 30 липня 2010 року розстрочено виконання вказаного рішення терміном на один рік шість місяців до повного погашення боргу в рівних частинах зі сплатою кожного місяця суми 906,07 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рогатинського районного управління юстиції ОСОБА_7 від 10 травня 2012 року виконавче провадження у даній справі закінчено з підстав повного фактичного виконання рішення.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) викладено правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

В спірному випадку строк дії кредитного договору - строк кредитування закінчився 25 серпня 2009 року. Судове рішення від 21 квітня 2010 року про стягнення кредитної заборгованості з боржника виконано в повному обсязі 10 травня 2012 року.

З огляду на це та з врахуванням наведеної правової позиції, кредитодавець мав право на отримання процентів за прострочення виконання грошового зобовязання на підставі ст. 625 ЦК України. Разом з тим, як вбачається з позову та рішення Рогатинського районного суду від 21 квітня 2010 року, 18 листопада 2015 року банк звернувся про стягнення відсотків та штрафних санкцій нарахованих по договору, що підтвердила в засіданні представник банку.

Тому підстави для стягнення таких процентів та штрафних санкцій відсутні.

Також необґрунтованою є позовна вимога до поручителя, оскільки відсутність боргових зобовязань основного боржника виключає і наявність таких зобовязань у поручителя, як солідарного боржника за кредитним договором.

У звязку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у звязку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Рогатинського районного суду від 24 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2008 року про стягнення 3 309,75 доларів США заборгованості за кредитом , штрафу (фіксована складова) в розмірі 11,55 доларів США та штрафу (процента складова) в розмірі 165,49 доларів США, що в еквіваленті становить 75452,02грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_8