Провадження №2/635/1119/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Крилєвській І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, юридична адреса: АДРЕСА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом де вказує, що 31 липня 2009 року він придбав домоволодіння АДРЕСА_3. На момент придбання домоволодіння у ньому був зареєстрований та мешкав відповідач ОСОБА_2 В порушення вимог договору купівлі-продажу відповідач зі спірного домоволодіння не виселяється, крім того 05.11.2014 року змінив замки на вхідних дверях будинку. Тому просив усунути йому перешкоди в користуванні спірним домоволодінням шляхом виселення відповідача та зняття його з реєстраційного обліку.

У січні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічним позовом, де зазначають, що будинку АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Цидибрагою С.О. 23 грудня 2004 року за реєстровим №6033. В червні 2009 року в них виникли фінансові складнощі через що вони звернулися до відповідача ОСОБА_4, з яким 23.06.2009 року ОСОБА_2 уклав нотаріально посвідчений договір позики. Крім того, у той же день між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_3. Але на час укладання договору, за переконанням нотаріуса, який посвідчував договори, самого ОСОБА_4 та виходячи зі змісту договору позики, він був переконаний у тому, що укладає з ОСОБА_4, саме договір іпотеки. Таким чином, ОСОБА_4 ввів їх в оману відносно правової природи договору. В грудні 2014 року, під час візиту ОСОБА_1, їм стало відомо, що на теперішній час він є власником їх домоволодіння. Тому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_3, укладений 23.06.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим №1635, витребувати спірне домоволодіння з незаконного володіння ОСОБА_1, визнати за ОСОБА_2 право власності на спірне домоволодіння.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2015 року позов ОСОБА_1 було задоволено, в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року була частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3 Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2015 року в частині зняття ОСОБА_2 з реєстрації в спірному будинку було скасовано, в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_1 було відмовлено. В іншій частині рішення було залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2016 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року були скасовані і справу було надіслано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2016 року позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого позивача.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року ухвала Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2016 року була скасована і справу було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 січня 2018 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2016 року було скасовано і справу було призначено у підготовче судове засідання.

У лютому 2018 року ОСОБА_2, та ОСОБА_3 уточнили свої позовні вимоги і просили визнати договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_3, укладений 23 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 недійсним, витребувати спірний будинок з незаконного володіння ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на зазначений будинок, усунувши йому перешкоди в його користуванні шляхом визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування в будинку.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 лютого 2018 року, за наслідками підготовчого судового засідання, справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

20 березня 2018 року ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву був наданий відзив, в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що подружжям ОСОБА_2 пропущений строк позовної давності.

28 березня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була надана відповідь на відзив, наданий ОСОБА_1

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Свій позов підтримав і просив задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідачі за первісним позовом (позивачі за зустрічним) ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також їх представник у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Проти задоволенні основного позову заперечували, зустрічний позов підтримали і просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Основний позов просив задовольнити, проти зустрічного позову заперечував і просив відмовити у його задоволенні.

Третя особа та її представник у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Просили постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Оскільки сторони у судове засідання не з'явились фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не проводилось.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути направлений на настання правових наслідків, які обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання вказаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності з вимогами статті 215 цього Кодексу робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, а саме: коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; недотримано встановленої законом форми правочину; правочин не направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено у судовому засіданні 23 грудня 2004 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 домоволодіння АДРЕСА_3, про що між ними був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. за реєстровим номером 6033 (а.с.44-45, т.1).

23 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим номером 1633. Згідно з цим договором позикодавець передав позичальнику у власність 32500 грн. Позичальник зобов"язався повернути позикодавцеві зазначену суму коштів наступним чином: - не пізніш 03 липня 2009 року - 400 грн.; - не пізніш 03.08.2009 року - 1250 грн.: - не пізніш 03.09.2009 року - 1250 грн.: - не пізніш 03.10.2009 року - 1250 грн.; - не пізніш 03.11.2009 року - 1250 грн.; - не пізніш 03.12.2009 року - 1250 грн.; - не пізніш 23.12.2009 року - 25850 грн. Крім того, ОСОБА_2 погодився з тим, що у разі прострочення ним зобов"язання, у ОСОБА_4 виникає право звернення на передане йому в іпотеку нерухоме майно, у відповідності з вимогами ст.35 ЗУ "Про іпотеку" (а.с.34).

Крім того, у той же день між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. за реєстровим номером 1635. Згідно з цим договором ОСОБА_2 продав ОСОБА_4, домоволодіння АДРЕСА_3 за 99371 грн. (а.с.35).

Як вбачається з інформації №80/1, наданої 26.01.2015 року виконкомом Мереф"янської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає в домоволодінні АДРЕСА_3 (а.с.43).

Частиною першою статті 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов"язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність та можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз"яснення нотаріусом суті договору не буже бути підставою для відмови в задоволенні цього договору недійсним.

Згідно із ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК).

Пленум ВС в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 №9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно з вимогами ст.655 ЦК України договором купімвлі-промдажу є договір, за яким продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності з вимогами ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз наданих суду доказів в їх сукупності призводить суд до висновку про те, що позивачі ОСОБА_2 не мали наміру відчужувати належний їм будинок, а укладення договору купівлі-продажу було обумовлено поясненнями відповідача ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Малахової Г.І., які запевнили позивачів про те, що зазначений договір фактично є договором застави (іпотеки). На користь цієї позиції позивачів свідчить той факт, що договір позики та договір купівлі-продажу були укладені в один день - 23.06.2009 року, а також те, що у відповідності з пунктом 2 договору позики ОСОБА_2 погодився з тим, що прострочкою виконання його зобов"язань за цим договором буде недотримання строку сплати останнього повернення, який передбачено п.1 цього договору, а також прострочення сплати будь-якого з поточних повернень більш ніж на п"ять днів. В останньому випадку позикодавець набуває права вимагати дострокового повернення зобов"язання позичальником у повному обсязі, а також право дострокового звернення стягнення на майно, передане йому в іпотеку, яке виникає в порядку статті 35 ЗУ "Про іпотеку".

Також на підтвердження позиції позивачів свідчить той факт, що відповідач ОСОБА_8 після укладення договору купівлі-продажу від 23.06.2009 року не звертався до позивачів з вимогами про звільнення спірного будинку і останні мешкають у ньому до теперішнього часу.

Судом не приймаються доводи позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо пропущення ОСОБА_2 строку позовної давності. До такого висновку суд приходить виходячи з наступного.

Згідно з діючим цивільним законодавством позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або триваліша порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з законодавством України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:

1.про стягнення неустойки (штрафу, пені);

2.про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації;

3.про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності;

4.у зв'язку з недоліками проданого товару;

5.про розірвання договору дарування;

6.у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти;

7.про оскарження дій виконавця заповіту.

Суд не приймає до уваги додану до відзиву копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, винесену 19 серпня 2009 року старшим оперуповноваженим Дзержинськом РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, оскільки викладені в ній відомості спростовуються наданими позивачами копіями витягу з кримінального провадження № 0006473, повідомлення про початок досудового розслідування, листів слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області та першого заступника начальника ХМУ на ім'я ОСОБА_2, що на думку суду свідчить про те, що позивачами строк позовної давності пропущений не був.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі-продажу були замовчені обставини щодо вибуття спірного домоволодіння з власності ОСОБА_2 в день підписання договору, суд вважає за можливе визнати зазначений договір недійсним, оскільки він був вчинений ОСОБА_2 під впливом обману.

Відповідно до вимог ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як встановлено у судовому засіданні 31 липня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. за реєстровим номером 2013. За цим договором ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_3 за 99371 грн. (а.с.4).

Як роз"яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 19 своєї постанови №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 23 червня 2009 року був визнаний судом недійсним, суд вважає, що ОСОБА_1 володіє домоволодінням АДРЕСА_3 без відповідної правової підстави, а тому це домоволодіння повинно бути витребувано з його незаконного володіння.

Крім того, за позивачем ОСОБА_2 підлягає визнання право власності на домоволодіння АДРЕСА_3.

Як вбачається з квитанції №ПН51 від 29 січня 2015 року позивач ОСОБА_2 здійснив судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 700 грн. (а.с.27).

Оскільки позов ОСОБА_2 був задоволений повністю, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 на відшкодування понесених останнім судових витрат по 350 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7-11, 141, 263-269 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю відмовити.

Позов ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, юридична адреса: АДРЕСА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати договір купівлі-продажу домоволодння АДРЕСА_3, укладений 23 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. за реєстровим №1635 недійсним.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння АДРЕСА_3, яке складається з: житлового будинку літер А-1 загальною площею 98,9 кв.м., житловою площею 54,5 кв.м., гаражу літер Б, сараїв літер В, Л, вбиральні літер П, колодязю літер К, зливної ями літер Ж, огорожі №1-3.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_5 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 350 (триста п"ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 350 (триста п"ятдесят) грн.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2018 року.

Суддя Н.Л.Панас