Справа № 159/6228/18
Провадження № 2/159/1702/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гусар Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелів спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про визнання права власності на ? частину житлового будинку на підставі договору дарування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати за ОСОБА_2, право власності на ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24.11.1990 року, зареєстрованого за № 3556 та посвідченого державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Рабчун О.П., в якому допущено друкарську помилку стосовно нумерації будинку, який є предметом договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 1990 року позивач з відповідачем, як спадкоємиці майна свого батька - ОСОБА_5, набули у власність у рівних долях житловий будинок АДРЕСА_1.

24 листопада 1990 року було укладено правочин, а саме - договір дарування, згідно з яким відповідач ОСОБА_3 подарувала позивачу ОСОБА_2 свою 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. В договорі дарування зазначено, що 1/2 частина будинку з належними надвірними спорудами належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ковельською міською державною нотаріальною конторою 14 липня 1990 року за Р № 2249 і зареєстрованого у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 27 липня 1990 року за № 2073.

Реєстраційним посвідченням від 02 квітня 1991 року підтверджується, що за ОСОБА_2, на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого Ковельською державною нотаріальною конторою 24 листопада 1990 року, реєстровий № 3556, зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. В тексті договору дарування від 24 листопада 1990 року нотаріусом Рабчун О.П. допущено друкарську помилку, а саме - номер будинку, 1/2 частина якого дарується, вказаний як "88" замість "88 «а»". Виявивши вказану помилку, позивач звернулась з відповідною заявою до Ковельської державної нотаріальної контори, щоб внести зміни у договір дарування від 24 листопада 1990 року, однак листом № 1603/01-16 від 10 вересня 2018 року Ковельська державна нотаріальна контора повідомила, що, згідно з п. 6.12 Правил ведення нотаріального діловодства, у випадку, якщо текст нотаріально оформлюваного документа викладено неграмотно, нечітко (незрозуміло), зміни чи доповнення до нього вносяться та оформляються нотаріусом, який вчинив цю нотаріальну дію. Нотаріус, яка посвідчила договір дарування, на сьогодні вже не працює.

Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати за ОСОБА_2, право власності на ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24.11.1990 року, зареєстрованого за № 3556 та посвідченого державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Рабчун О.П., в якому допущено друкарську помилку стосовно нумерації будинку, який є предметом договору.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.12.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач не з'явилась, однак попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутності. При цьому змінила свої позовні вимоги та просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка була подарована їй 24.11.1990 року ОСОБА_3. Змінені позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Судові витрати просить залишити за нею.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, однак до суду надійшла її заява про розгляд справи у її відсутності. Позов визнає повністю.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 1990 року, виданого державним нотаріусом Ковельської міської нотаріальної контори Рабчун О.П., ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як спадкоємиці майна ОСОБА_5, набули у власність у рівних долях житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно реєстраційного посвідчення № 2073 від 27 липня 1990 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ковельської міської державної нотаріальної контори Рабчун О.П. 24 листопада 1990 року, реєстровий номер договору 3556, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

В тексті договору дарування від 24 листопада 1990 року нотаріусом Рабчун О.П. допущено друкарську помилку, а саме - номер будинку, 1/2 частина якого дарується, вказаний як "88" замість "88 «а»".

З копії свідоцтва про одруження, виданого 02.11.2000 року Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 24.10.1992 року уклала шлюб з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та після укладення шлюбу взяла собі прізвище чоловіка - ОСОБА_2.

Відповідно до листа Ковельської державної нотаріальної контори № 1603/01-16 від 10 вересня 2018 року встановлено, що згідно з п. 6.12 Правил ведення нотаріального діловодства, у випадку, якщо текст нотаріально оформлюваного документа викладено неграмотно, нечітко (незрозуміло), зміни чи доповнення до нього вносяться та оформляються нотаріусом, який вчинив цю нотаріальну дію та Нотаріус, яка посвідчила договір дарування, на сьогодні вже не працює.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності гарантується Конституцією України і захищається способами, встановленими законодавством.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України,права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно положень ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Враховуючи, що у всіх представлених документах номер будинку по вул. Брестській в м. Ковелі, крім договору дарування, вказано 88 «а», суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав вважати, що розбіжності в написанні номеру будинку в договорі дарування є результатом допущеної помилки.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та зазначені правові норми, суд вважає, що позивач набула право власності на ? житлового будинку АДРЕСА_1 на законних підставах, зокрема за договором дарування від 24.11.1990 року, а описка в номері будинку, що була допущена при укладенні цього договору, не може бути підставою для обмеження такого права власності позивача.

З огляду на викладене, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу належить право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка була подарована їй 24.11.1990 року ОСОБА_3

Зважаючи на обставини справи та на відповідну заяву позивача, судові витрати по справі суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263, 247, 315 ЦПК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 321, 328, 334, 717 ЦК України суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину житлового будинку на підставі договору дарування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 Волинської області, яка була подарована їй 24.11.1990 року ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Головуючий:П. Ю. Бойчук