Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 212/6729/16-ц

провадження № 61-32897св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державна казначейська служба України,

треті особи: Прокуратура Дніпропетровської області, Центрально-міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року у складі судді Тимошенко Т. І. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Дніпропетровської області, Центрально-міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у якому просив відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконними діями органів прокуратури та суду.

Позовна заява мотивована тим, що 16 березня 2016 року відносно нього начальником відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Дніпропетровської області Романенком Є. С. складено протокол № 2 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-7 КУпАП.

30 березня 2016 року зазначений протокол надійшов до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду по суті і постановою цього суду від 25 квітня 2016 року його визнано винним за частиною першою статті 172-7 КУпАП у скоєнні правопорушення, пов'язаного з корупцією, та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 2 040 грн, стягнуто з нього на користь держави судовий збір в сумі 275 грн.

24 травня 2016 року постановою апеляційного суду Дніпропетровської області постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 КУпАП.

Вважає, що відносно нього начальником відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Дніпропетровської області Романенком Є. С. незаконно складено протокол № 2 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією і його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності суддею Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області Черкасенко Т. Г. 25 квітня 2016 року.

Моральну шкоду, заподіяну йому внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, оцінював в сумі 300 000 грн і вважав, що має право на її відшкодування у порядку, встановленому законодавством. Просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 30 000 грн, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цих сум, з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Судові витрати покладено на рахунок держави. В решті у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної шкоди, згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У липні 2017 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов'язує виникнення у реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди, одночасно з наявністю як підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, так і умовами виникнення права на таке відшкодування. У даному випадку, умовою для відшкодування є постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення. Проте, підставою виникнення права на відшкодування шкоди є незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. До позивача не накладалося адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Факт складання прокуратурою протоколу про вчинення позивачем адміністративного правопорушення і направлення цього протоколу на розгляд до суду, не свідчить про вчинення працівниками прокуратури протиправних дій.

Також судами неправильно застосовано положення статті 1176 ЦК України.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 31 травня 2018 року справа № 212/6729/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 16 березня 2016 року відносно ОСОБА_4 начальником відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Дніпропетровської області Романенком Є. С. складено протокол № 2 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-7 КУпАП

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 за частиною першою статті 172-7 КУпАП, позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, пов'язаного з корупцією, та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 2 040 грн, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 275 грн.

24 травня 2016 року постановою апеляційного суду Дніпропетровської області постанову судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Таким чином, суди зробили правильний висновок про те, що протягом певного періоду часу ОСОБА_4 вживав заходи для відновлення своїх порушених прав та доведення своєї невинуватості в інкримінованому правопорушенні. З урахуванням займаної ОСОБА_4 посади першого заступника начальника Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області - начальника слідчого відділу, позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої у 30 000 грн визначено з урахуванням її доведеності та виходячи із засад розумності і справедливості, а також з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат