ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року

м.Суми

Справа №582/674/18

Номер провадження 22-ц/816/239/18

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собина О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2018 року в складі судді Жмурченко В.Д., ухваленого в м. Недригайлів, повний текст якого складений 30 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

08 червня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_2 звернувся з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про визнання кредитного договору № б/н від 14 квітня 2016 року недійсним. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з банком спірний договір він не укладав і кредитні кошти не використовував. Зазначає, що він є інвалідом другої групи загального захворювання з постійним наглядом у лікаря-психіатра, а висновком судово-психіатричної експертизи № 213 від 26 квітня 2018 року було встановлено, що 14 квітня 2016 року він не міг укласти кредитний договір, оскільки в той день не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № б/н від 14 квітня 2016 року, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 1762 грн.

АТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду не погодилось і, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги заявник апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 14 квітня 2016 року з позивачем був укладений кредитний договір, умови якого він частково виконував, оскільки щомісячно повертав борг. Крім того, вказує, що позивач є дієздатною особою, а висновок судового експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, є непрацездатним та таким, що потребує нагляду у психіатра (а.с. 5). З 03 квітня 2003 року позивач отримує пенсію по інвалідності безстроково (а.с. 8).

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку недієздатним не визнавався, опікунство відносно нього не призначалось (а.с. 7).

В Недригайлівському районному суді Сумської області знаходиться цивільна справа № 582/1553/17 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, провадження у якій на підставі ухвали суду від 03 липня 2018 року було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній цивільній справі.

Крім того, у цивільній справі № 582/1553/17 була проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 213 від 26 квітня 2018 року ОСОБА_1 станом на 14 квітня 2016 року, тобто станом на день укладення кредитного договору з АТ КБ «Приватбанк», виявляв ознаки помірної розумової відсталості (імбецильність), за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також у висновку експерта зазначено, що і на даний час, тобто станом на 26 квітня 2018 року, ОСОБА_1 виявляє ознаки помірної розумової відсталості (імбецильність), не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вказаний діагноз відноситься до категорії вроджених вад психічного розвитку, має хронічний, стійкий характер (а.с. 9-13).

З матеріалів справи також вбачається, що 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 29).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також, як вбачається з анкети-заяви, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розміщені на офіційному сайті банку. ОСОБА_1 зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

У розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 квітня 2016 року відображено використання та часткове повернення кредитних коштів ОСОБА_1 Зокрема, у розрахунку вказано, що станом на 04 липня 2017 року утворилась кредитна заборгованість на загальну суму 13133,42 грн, яка складається з 6509,29 грн заборгованості за кредитом, 2042,84 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 4581,29 грн пені. Крім того, борг по судовим штрафам складає 1156,67 грн (а.с. 30-31).

З викладеного вище вбачається, що 14 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір шляхом підписання позивачем анкети-заяви, тобто договору приєднання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки у день підписання кредитного договору 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України суд визнав спірний кредитний договір недійсним.

З такими висновками колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У пункті 4 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1, будучи дієздатною особою, станом на 14 квітня 2016 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що підтверджується висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 213 від 26 квітня 2018 року.

У постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, у справі № 6-9цс12, зазначено, що висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

На думку колегії суддів, висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 213 від 26 квітня 2018 року є категоричним, оскільки у ньому визначено часові рамки щодо розуміння позивачем значення своїх дій і можливості останнього керувати ними при укладенні 14 квітня 2016 року кредитного договору.

Крім того, зазначений у висновку судового експерта діагноз позивача, обставини сприйняття ним навколишнього світу, рівень його розвитку, тощо, дають підстави для сумнівів у реальній можливості ОСОБА_1 після підписання ним кредитного договору 14 квітня 2016 року використовувати та частково повертати кредитні кошти з використанням кредитної картки, банкоматів, терміналів та інших технічних засобів або в установі банку. Доказів на підтвердження протилежного, тобто того, що саме позивач використовував і частково повертав кредитні кошти матеріали справи не містять.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Отже, висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами.

Водночас, матеріали даної справи не містять належних і допустимих доказів, які б спростовували чи ставили під сумнів висновки судового експерта про те, що позивач станом на момент укладення з відповідачем кредитного договору, тобто 14 квітня 2016 року, страждав психічним захворюванням, внаслідок чого у момент вчинення спірного правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору позивач частково виконував, оскільки до 13 березня 2017 року щомісячно повертав борг правового значення у даному випадку не мають.

Так, факт існування обставин, які свідчать про тимчасову наявність у позивача такого стану, який призводить до дефектів у формуванні внутрішньої волі та його волевиявлення, не дозволяють фізичній особі адекватно виразити свою волю щодо вчинюваного правочину, що відповідно до ст. 203 ЦК України є однією з умов чинності правочину.

Отже, подальші дії позивача, які, можливо, і мали ознаки часткового виконання ним умов спірного кредитного договору, значення не мають. Крім того, як вже зазначалось вище, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що саме позивач сплачував щомісячні платежі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

Т. А. Левченко