АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/1822/18
Провадження № 22-ц/792/1207/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: позивача ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/1822/18 за апеляційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року (суддя Мазурок О.В., повне судове рішення складено 04 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

22 січня 2018 року ФОП ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що він з 1997 року по липень 2015 року перебував у шлюбі з донькою відповідача ОСОБА_8 і був зареєстрований та проживав у будинку по вулиці Повстанській, 59 у м. Хмельницькому, власником якого є ОСОБА_7 Під час проживання у будинку у 2010 році побудував офісне приміщення і придбав майно для використання в роботі, що підтверджується інвентарним списком основних засобів та оборотно-сальдовою відомістю за 2014 рік. Після припинення подружніх відносин належне йому майно забрати з офісного приміщення не може. Відповідно до закону ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Тому, позивач просив витребувати з чужого незаконного володіння відповідача майно: кутовий стіл з шухлядами (колір яблуня) 2500 грн; шафу книжкову з нижньою тумбою (колір яблуня) 1500 грн; овальний журнальний стіл з нижньою полицею 1000 грн; тумбу під умивальник дводверна 1500 грн; навісну шафу дводверна 2000 грн; умивальник 500 грн; стіл кутовий (колір бук) 1000 грн; шафу книжкову з шухлядами (колір бук) 2 шт. по 300 грн кожна; міні-холодильник фірми BOSH 2000 грн; полицю для квітів (колір бук) 500 грн; полицю під телевізор (колір бук) 500 грн; телевізор SAMSUNG 2000 грн; крісло офісне на колесах з шкірозамінника 1800 грн; офісні стільці з шкірозамінника - 2 шт. по 400 грн кожний; диван-книжка 1500 грн; автомийка KANCHER 3000 грн; кран для умивальника 1200 грн; жалюзі вертикальні 4 шт. 2000 грн; електрочайник 400 грн, а всього майна на суму 26300 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року в позов відмовлено.

ФОП ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність судового рішення. Суд не дослідив, що предметом спору є майно фізичної особи-підприємця, а не майно фізичної особи, набуте у шлюбу з донькою відповідача. Судом не встановлено місцезнаходження спірного майна після липня 2015 року, не надана оцінка показам свідка ОСОБА_9, який підтвердив виготовлення меблів на замовлення ФОП ОСОБА_4

У відзиві представник відповідача ОСОБА_6 посилається на недоведеність позовних вимог і доводів апеляційної скарги.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали. Представник відповідача визнала апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4, перебуваючи у шлюбі із донькою відповідача ОСОБА_8, з 1997 року по липень 2015 року, був зареєстрований і постійно проживав у будинку ОСОБА_7 по вул. Повстанській, 59 у м. Хмельницькому.

У 2010 році було побудоване офісне приміщення, яким користувався позивач при здійсненні підприємницької діяльності.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_8 розірвано. Між подружжям існує спір про поділ спільного сумісного майна, який вирішується судом.

На час здійснення позивачем підприємницької діяльності та до розірвання шлюбу між ним і донькою відповідача в офісному приміщенні знаходилось майно: кутовий стіл з шухлядами (колір яблуня), шафа книжкова з нижньою тумбою (колір яблуня), овальний журнальний стіл з нижньою полицею, дводверна тумба під умивальник, дводверна навісна шафа, умивальник, стіл кутовий (колір бук), дві книжкові шафи книжкова з шухлядами (колір бук), міні-холодильник BOSH, полиця для квітів, полиця під телевізор, телевізор SAMSUNG, крісло офісне на колесах із шкірозамінника, два офісні стільці із шкірозамінника, диван-книжка, автомийка KANCHER, кран для умивальника, жалюзі вертикальні 4 шт., електрочайник.

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Відмову в позові суд мотивував недоведеністю вимог.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Майно може бути повернуте за віндикаційним позовом власника на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених у цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно з індивідуально-визначеними ознаками, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, перебування майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Відсутність доказів належності на праві власності майна (речі) позивачу та (або) відсутність доказів перебування майна у відповідача, яке просить витребувати позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження обставин придбання ним спірного майна за особисті кошти і належності йому цього майна, перебування такого майна на час вирішення спору у незаконному володінні ОСОБА_7 та відповідно порушення його прав відповідачем.

Інвентарний список основних засобів та оборотно-сальдова відомість за 2014 рік не можуть бути визнані належним доказом на підтвердження права власності на рухоме майно.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_4 з висновком суду першої інстанції.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом показань свідка ОСОБА_9, який підтвердив, що виготовляв на замовлення позивача частину речей для офісного приміщення і бачив їх там у 2016 році, не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному спорі.

Щодо показань свідка ОСОБА_10 з приводу частини спірного майна, зокрема телевізора, офісного крісла та дивана-книжки, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, то вони не доводять факт належності йому зазначених речей, а тому не можуть слугувати доказом правомірності його вимог.

Твердження ОСОБА_4, щодо нелогічності висновку суду про недоведеність ним як фізичною особою позову у звязку з поданням позову ФОП ОСОБА_4, не ґрунтуються на законі.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 52 ЦК України ФОП відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 червня 2016 року у справі №6-1752цс15, яку апеляційний суд враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

У звязку з наведеним вище аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо недоведеності вимог, є слушними, ґрунтуються на вимогах законодавства, а тому приймаються до уваги апеляційним судом.

З огляду на викладене, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай