Справа №491/1260/17
14 грудня 2018 року Ананьївський районний суд Одеської області в складі: головуючого Желясков О. О.
з участю секретря - Соловйова К.В.
з участю сторін по справі:
представника позивача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Ананьєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що між ним та ОСОБА_4 11 листопада 2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав від нього в борг грошові кошти в розмірі 500000 доларів США. При цьому відповідачем власноруч була складена розписка, в якій він підтвердив факт отримання від позивача грошових коштів в розмірі 500000 доларів США та зобов'язався повернути вказані кошти за першою вимогою. Зазначає, що вказані обставини свідчать про фактичне виникнення та існування між ним та відповідачем договору позики.
Вказує, що на даний час у нього виникла потреба у грошових коштах, які він надав ОСОБА_4 під розписку. З метою повернення грошових коштів та наміром вирішити вказане питання в позасудовому порядку, позивач направив на адресу місця реєстрації та фактичного місця проживання ОСОБА_4 вимогу про повернення йому грошових коштів.
ОСОБА_2 зазначає, що умовами боргової розписки конкретно не встановлено у якій формі має бути пред'явлена вимога про повернення грошових коштів, тому вважає, що така вимога також може бути пред'явлена і шляхом подачі відповідної позовної заяви до суду з вимогою про стягнення грошових коштів. Разом з цим, борговою розпискою не встановлено, що позика є безпроцентною, як не встановлено і розміру процентів, тому вважає, що підлягає застосуванню норма ч.1 ст.1048 ЦК України.
Також вказує, що відповідно до боргової розписки ОСОБА_4 повинен був повернути борг на його першу вимогу, а перша вимога була надіслана позивачем 27 жовтня 2017 року, тому вважає, що проміжок часу за який слід розрахувати проценти на рівні облікової ставки Національного банку України, становить з 11 листопада 2014 року по 27 жовтня 2017 року, тобто 1091 день, що складає 281034 доларів США 25 центів.
Оскільки відповідач своїми діями порушує не тільки договірні відносини, а й норми діючого законодавства, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач в судовому засіданні, під час розгляду справи доводи позовної заяви та пояснення свого представника підтримав та пояснив, що ОСОБА_4 повинен повернути суму боргу та відсотки за користування вказаною сумою з моменту складання розписки до дати винесення рішення, тому позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача, діючий на підставі довіреності (а.с.74), в судовому засіданні, під час розгляду справи доводи позовної заяви підтримав та зазначив, що відповідно до розписки ОСОБА_4 отримав від позивача в борг грошові кошти в розмірі 500000 доларів США. При цьому відповідачем власноруч була складена зазначена розписка, в якій він підтвердив факт отримання від позивача грошових коштів в розмірі 500000 доларів США та зобов'язався повернути вказані кошти за першою вимогою. За першою вимогою борг повернуто не було, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду. При цьому вважає, що з відповідача також має бути стягнуто суму процентів за користування коштами, що відповідає вимогам ч.1 ст.1048 ЦК України, за період з моменту складання розписки до дати винесення рішення.
Відповідач - ОСОБА_4 в судове засідання на розгляд справи не з?явився, причину своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що відповідає вимогам ст.128, 130 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду з відмітками «за зазначеною адресою не проживає» та «за закінченням терміну зберігання» та список поштових відправлень, та відстеження відправлень за трек-номером з офіційного сайту Укрпошти (а.с.42,44,45,56,57,70,71, 82,83,89,91,101,109,136,137,139,143,163,171,178, 179-181).
Представник відповідача, діюча на підставі ордеру (а.с.112), в судове засідання на розгляд справи не з'явилася, надала на адресу суду чергове клопотання, відповідно до якого зазначає про неможливість прибуття в судове засідання, призначене на 14 грудня 2018 року, у зв'язку з перебуванням на лікарняному, однак жодних довідок чи інших належних документів в підтвердження вказаного надано не було, тому неявку представника відповідача визнано без поважної причини.
Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
В зв'язку з наведеним 01 червня 2018 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик було розміщено оголошення про виклик ОСОБА_4, останнє відоме місце проживання якого: АДРЕСА_1, та запропоновано у строк до 20 червня 2018 року подати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України (а.с.100).
Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в установлені ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подали до суду відзив на позовну заяву, який відповідав би вимогам ст.178 ЦПК України, будучи повідомленими належним чином про розгляд вказаної цивільної справи та необхідністю подання відзиву, в судове засідання на розгляд справи не з'явилися, будучи повідомленими належним чином про день, час та місце розгляду справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.
Разом цим, суд враховує те, що представник позивача належним чином була повідомлена про день, час ті місце розгляду справи, що в повному обсязі підтверджується матеріалами справи, а відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справі вважається врученням повістки і цій особі. Таким чином позивач вважається повідомленим належним чином про день час та місце розгляду справи, однак до суду не з'явився, причини неявки не повідомив.
Крім того, представником відповідача ОСОБА_5 до канцелярії суду 06 березня 2018 року, в порядку ст.178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву, який в порушення ч.2 ст.178 ЦПК України не підписаний ні відповідачем ні його представником, тому суд, під час винесення рішення, його не враховує.
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Враховуючи згоду позивача та його представника, щодо вирішення справи у відсутність відповідача, представника відповідача і розгляду справи заочно, а також одначасне існування умов передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалою від 14 грудня 2018 року вирішив розглянути вказану цивільну справу заочно.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до копії паспорту позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, (а.с.5-8).
Згідно копії розписки від 11 листопада 2014 року, ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 500000 доларів США, при цьому вказану суму зобов'язується повернути на першу вимогу (а.с.9, 165).
Відповідно до копії паспорту відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець та зареєстрований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Гандрабури (а.с.10-12).
Згідно адресної довідки №301, виданої 10 листопада 2017 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).
Також з'ясовано, що ОСОБА_2 27 жовтня 2017 року направив на адресу зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання вимогу про повернення грошових коштів, згідно розписки від 11 листопада 2014 року (а.с.13-15).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.325 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У сенсі даної норми матеріального права при укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. Письмова форма цього договору має відповідати вимогам, передбаченим ст.207 цього Кодексу. Винятком із загального правила, передбаченого пунктами 2,3 статті 208 ЦК України, є те, що в разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків, це можуть бути письмові документи, листи тощо. Розписка є документом, що посвідчує передачу грошей позикодавцем позичальнику.
Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У сенсі положень частини 1 статті 1049 ЦК України, грошові кошти вважаються повернутими позикодавцю з моменту чи зарахування їх на банківський рахунок позикодавця, чи вручення їх готівкою з умовою повернення розписки (для фізичних осіб), чи з моменту зарахування їх на рахунок іншої особи, вказаної позичальником.
Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Згідно з статтею 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року по справі № 686/1527/15-ц, від 27 червня 2018 року по справі № 414/1447/16-ц.
Суд враховує той факт, що по справі, за клопотанням представника відповідача, була призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої було поставлено питання щодо належності підпису в розписці від 11 листопада 2014 року ОСОБА_4, однак позивач та його представник свідомо ухилилися від надання додаткових матеріалів, зазначених в клопотанні судового експерта, відповідач, відповідно до ухвали суду від 12 вересня 2018 року, до суду не з'явився для надання експериментальних зразків підпису та почерку, оплату експертизи відповідно до рахунку, який направлявся на його адресу та адресу представника відповідача, не провів, в зв'язку з чим ухвала суду про призначення судової почеркознавчої експертизи повернулася на адресу суду без виконання. Враховуючи викладене, відповідно до ст.109 ЦПК України, суд вважає, що підпис, виконаний в розписці від 11 листопада 2014 року від імені ОСОБА_4, виконаний самим ОСОБА_4
Згідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, як доказ, на підтвердження укладання договору і його умов може бути представлена письмова розписка позичальника або інший документ, що засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 вступили між собою у правовідносини, суть яких, згідно ст.1049 ЦК України, полягає в тому, що боржник зобов'язаний повернути позикодавцеві борг, грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені між ними договором.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, по теперішній час, позивачу ОСОБА_2 борг не повернув.
Вищевказаний факт піддержується тим, що борговий документ перебуває у позивача, і так як, відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Таким чином відповідач не надав письмових доказів на підтвердження передачі коштів готівкою, чи перерахування коштів на рахунок, тому вимога позивача щодо стягнення суми боргу за розпискою підлягає задоволенню в повному обсязі. Окрім цього, стягнення суми боргу, відповідно до ст.533 ЦК України, проводиться за курсом НБУ на день постановлення судового рішення.
Також, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.
В судовому засіданні, під час розгляду справи позивач та представник позивача просили стягнути з відповідача проценти за період з дня складання розписки по день винесення рішення.
Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 10 січня 2001 року, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області, судовий збір в розмірі 8000 гривень 00 копійок, який було внесено ним при подачі позовної заяви.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2018 року.

Суддя: Желясков О.О.

Рішення набуло законної сили «____» _______________ 20___ року.