РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Поліщук К.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна а саме стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля марки Nissan Juke 2011 року випуску з державним номером АМ 8550 ВЕ, що становить 212 600,00 грн., з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації припинити її право власності на 1/2 частину легкового автомобіля марки Nissan Juke 2011 року випуску з державним номером АМ 8550 ВЕ з передачею цієї частки у власність ОСОБА_4, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог вказала, що в період з 07.01.2000 р. по 06.01. 2015 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. За цей час за спільні кошти ними було придбано легковий автомобіль марки Nissan Juke 2011 року випуску з державним номером АМ 8550 ВЕ. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира №295/13862/16-ц від 27 квітня 2017 р. було визнано за нею та ОСОБА_4. О. І. право власності за кожним по ? частині вказаного автомобіля.

Проте, протягом всього часу з моменту набрання рішенням суду законної сили, вказаний автомобіль перебуває виключно у користуванні ОСОБА_4, на проханням надати їй в користування на певний період спільний автомобіль та внести до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) відомості про неї як співвласника ОСОБА_4 не відреагував.

Вважає, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, перебуває лише в користуванні відповідача, його спільне використання сторонами неможливе, то є всі підстави для присудження їй грошової компенсації вартості частки автомобіля.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у позові, оскільки позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що він чинить перешкоди у користуванні спірним автомобілем та що він має фінансову спроможність виплатити їй заявлену суму компенсації.

В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволені позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти стягнення 212 600,00 грн.

Суд, вислухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази встановив наступне.

27 квітня 2017 р. Богунським районним судом м. Житомир було прийнято рішення №295/13862/16-ц, яким визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності за кожним по 1/2 частині автомобіля марки Nissan Juke 2011 року випуску з державним номером АМ 8550 ВЕ.

Даний автомобіль зареєстровано за відповідачем та перебуває лише у його користуванні. Докази зворотного у матеріалах справи відсутні. Звернення позивачки з проханням встановити порядок користування спільним майном залишились без задоволення.

Згідно висновку оцінювача про вартість майна від 25.04.2017 р. станом на момент прийняття рішення в справі про поділ спільного сумісного майна подружжя вартість автомобіля становила 425 200,00 грн.

ОСОБА_4 є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОМІ-ЛТ» (далі ТОВ «ТОМІ-ЛТ»). Йому на праві власності належить ? частина квартири № 64, яка розташована за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського 16-а, земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:1673 площею 0,0074 га та житловий будинок, що знаходяться за адресою: Житомирський р-н, с. Іванівка, вул. Максютова, 146-е.

Згідно інформації, наданої банківськими установами на вимогу ухвали суду від 12.12.2017 р. в період з січня 2015 р. по грудень 2017 р. та документів наданих позивачкою, вбачається, що відповідач на момент розгляду справи має відкриті у банківських установах поточні та депозитні рахунки на яких обліковуються грошові кошти.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Отже, для застосування положень ст. 364 ЦК України про припинення права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки необхідно встановити неможливість виділення такої частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 р. в справі № 6-2925цс16 та Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 р. в справі № 201/1567/14-ц.

У звязку з цим суд вважає за необхідне зазначити, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України), зокрема, автомобіль є неподільною річчю, а тому виділ в натурі частки позивача є неможливим.

Автомобіля марки Nissan Juke 2011 року випуску з державним номером АМ 8550 ВЕ з моменту постановлення рішення Богунського районного суду м. Житомира по справі № 295/13862/16-ц від 27 квітня 2017 р. про визнання за позивачкою права власної на ? частину вказаного автомобіля і на день розгляду справи дійсно перебуває у володінні та користуванні відповідача, що ним не заперечується.

Крім того, беручи до уваги наявність на праві власності відповідача декількох обєктів нерухомого майна, відомості про рух грошових коштів по рахунках, відкритих на імя ОСОБА_4 у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не спроможний виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно, а також того, що це становитиме для нього надмірний тягар, а тому суд відхиляє доводи ОСОБА_4 в цій частині.

Щодо визначення розміру грошової компенсації вартості ? частини автомобіля, то суд враховує, що право власності у позивачки на спірний автомобіль виникло на підставі рішенням Богунського районного суду м. Житомира по справі 295/13862/16-ц від 27 квітня 2017 р., тому розмір грошової компенсації визначається, виходячи із вартості автомобіля на момент його поділу.

Пленуму Верховного суду України у пункту 22 своєї постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи про поділ майна.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира по справі 295/13862/16-ц від 27 квітня 2017 р. встановлено, що згідно висновку оцінювача про вартість майна від 05.11.2016 р. вартість автомобіля складає 345 310,00 грн., а згідно витягу з висновку оцінювача, складеного станом на 25.04.2017 р. 425 200,00 грн. При цьому суд у своєму рішенні зазначає, що жодних клопотань від сторін про призначення судової експертизи не надходило.

Отже, визначена вартості спірного автомобіля станом на момент його поділу в розмірі 425 200,00 грн. сторонами не оскаржувалася.

Суд не приймає до відома висновок експерта № 05-07/18 КЕ автотоварознавчої експертизи від 13.07.2018 р., наданий представником відповідача 19.07.2018 р., оскільки вказаний висновок, як доказ по справі, подано з порушенням норм ЦПК України.

Законодавець п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України зобовязав учасників справи «…подавати усі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати їх…»

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, відповідач повинен надати суду докази разом з поданням відзиву.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідачем по справі відзив на позовну заяву було надано 26.01.2018 року, що підтверджується матеріалами справи, до вказаного відзиву не було долучено вищевказаного документу.

Відповідачем не заявлялося жодного клопотання про поважність причин неможливості провести відповідну експертизу самостійно та надати її суду у встановленні строки.

Крім того, беручи до уваги наявність на праві власності відповідача декількох обєктів нерухомого майна, відомості про рух грошових коштів по рахунках, відкритих на імя ОСОБА_4 у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не спроможний виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно, а також того, що це становитиме для нього надмірний тягар, а тому суд відхиляє доводи Відповідача в цій частині.

Враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю, а також, те що позивач заявляв вимоги саме про стягнення грошової компенсації, права власника на автомобіль фактично здійснюються лише відповідачем, відомості про його майно та рух грошових коштів по банківських рахунках підтверджують спроможність виплатити грошову компенсацію, суд, керуючись принципами законності, обєктивності та справедливості дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача такої компенсації.

При визначенні розміру грошової компенсації вартості ? частки автомобіля суд виходив з наступного.

ОСОБА_4 є директором ТОВ «ТОМІ-ЛТ». Йому на праві власності належить ? частина квартири № 64, яка розташована за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського 16-а, земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:1673 площею 0,0074 га та житловий будинок, що знаходяться за адресою: Житомирський р-н, с. Іванівка, вул. Максютова, 146-е.

Згідно інформації, наданої банківськими установами на вимогу ухвали суду від 12.12.2017 р. в період з січня 2015 р. по грудень 2017 р. та документів наданих позивачкою, вбачається, що відповідач на момент розгляду справи має відкриті у банківських установах поточні та депозитні рахунки на яких обліковуються грошові кошти.

Щодо вирішення питання судових витрат, передбачених ст. 141 ЦПК України судом встановлено, що позивачем, ОСОБА_1 сплачено судових витрат на суму 2 766 грн. (Т. 1 а. с. 1). Крім того, позивачкою надані підтвердження щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн. (Т. 3 а. с. 1-4). Таким чином, з урахуванням заявлених та задоволених вимог сторін суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені судові витрати у сумі 2 766,00 грн. (сплата судового збору) та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.

На підставі викладеного, в межах заявлених сторонами вимог, з урахуванням принципів справедливості, законності, змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, керуючись ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України, ст. 60, 69 СК України, Постанови Пленуму Верховного суду України у пункту 22 своєї постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 43, 259, 263, 265, 141, 83, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, 06.08.1965 р. н. (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля марки Nissan Jukе 2011 року випуску державним номером АМ 8550 ВЕ, що становить 212 600,00 грн.

З дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 частини легкового автомобіля марки Nissan Jukе 2011 року випуску державним номером АМ 8550 ВЕ, що становить 212 600,00 грн., припинити її, ОСОБА_1, право власності на ? частину легкового автомобіля марки Nissan Jukе 2011 року випуску державним номером АМ 8550 ВЕ з передачею цієї частки у власність ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у сумі 2 766,00 грн. (сплата судового збору) та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.

У решті позовних вимог сторін відмовити.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 17.08.2018 року.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка