АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 627/529/17

провадження № 22ц/790/2278/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імя (найменування) сторін:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2,

відповідач за зустрічним позовом Любівська сільська рада Краснокутського району Харківської області,

відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 районна державна адміністрація Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 18 січня 2018 року в складі судді Вовк Л.В.,

у с т а н о в и в:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 та просив зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,3598 га, кадастровий номер :01:001:0282, що знаходиться в с. Любівка Краснокутського району Харківської області, і на праві приватної власності належить ОСОБА_1, шляхом знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі залізобетонного ангару.

Позов мотивовано тим, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0,3598 га, кадастровий номер :01:001:0282, що знаходиться в с. Любівка Краснокутського району Харківської області. 28 травня 2016 року він уклав Договір оренди вказаної земельної ділянки з Приватним сільськогосподарським підприємством «Фацелія» (далі ПСП «Фацелія») та передав її для сільськогосподарського виробництва. Однак, в серпні 2016 року на належній йому земельній ділянці ОСОБА_2 самовільно було розпочато будівництво нежитлового приміщення залізнобетонного ангару. На вимогу позивача припинити незаконні дії та звільнити спірну земельну ділянку жодним чином не реагує.

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1, Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Харківської області та просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області V сесії VII скликання від 30 березня 2016 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с. Любівка»;

-визнати протиправним та скасувати рішення Любівської сілької ради Краснокутського району Харківської області VII сесії VII скликання від 28 квітня 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення несільськогосподарські угіддя» (під господарськими будівлями і дворами) в межах населеного пункту у селі Любівка на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1М.».;

-скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,3598 га, кадастровий номер :01:001:0282 та вилучити запис про державну реєстрацію права власності.

Позов мотивовано тим, що рішенням ХХХV сесії VI скликання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 03 червня 2015 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вулиці Першотравнева, 31-а в с. Любівка Краснокутського району Харківської області, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства. Після отримання вказаного рішення ним наприкінці 2015 року було розпочато будівництво нежитлової будівлі в межах тієї земельної ділянки щодо якої йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. 30 березня 2016 року на сесії V сесії VII скликання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області прийнято рішення «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с. Любівка». Земельна ділянка, яка відводиться ОСОБА_1, входить у межі земельної ділянки на яку розроблявся проект землеустрою ОСОБА_2 Тобто, сільська рада надала дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 знаючи, що на вказаній земельній ділянці вже ведеться будівництво.

ОСОБА_5 представник ОСОБА_1 зустрічний позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити.

ОСОБА_6 представник ОСОБА_2 первісний позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити.

Відповідач за зустрічним позовом Любівська сільська рада Краснокутського району Харківської області направила заяву в якій первісний позов визнала та просила його задовольнити; проти задоволення зустрічного позову заперечувала.

ОСОБА_7 представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Харківської області подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила вирішити справу на розсуд суду.

ПСП «Фацелія» просило задовольнити первісний позов, в задоволенні зустрічного позову просило відмовити.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 18 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0, 3598 га, кадастровий номер 601:001:0282, що знаходиться в с. Любівка Краснокутського району Харківської області і належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі - залізнобетонного ангару. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі належних та допустимих доказів судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 самовільно побудовано споруду на спірній земельній ділянці без дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва обєкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, а тому право особи, яка звертається за захистом своїх прав, як власника земельної ділянки, були порушені та підлягають захисту. Зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою є ненормативним актом, який вичерпав свою дію шляхом його виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Будь-яких доказів, що діями відповідачів за зустрічним позовом були порушені права позивача ОСОБА_2 не надано.

13 березня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, а його зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням ХХХV сесії VI скликання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 03 червня 2015 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вулиці Першотравнева, 31-а в с. Любівка Краснокутського району Харківської області, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства. 30 березня 2016 року на сесії Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області прийнято рішення «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с. Любівка» та 28 квітня 2016 року прийнято рішення про його затвердження. Хоча у вказаних рішеннях і зазначені різні адреси, однак фактично вони стосуються однієї земельної ділянки, що вбачається з кадастрового плану. Тобто, сільська рада надала дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 не зважаючи на те, що на вказану земельну ділянку вже розробляється план ОСОБА_2 та на ній ведеться будівництво. Таким чином, рішення Любівської сільської ради щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою та про його затвердження є сфальшованими та підлягають скасуванню. Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7 - рп/2009 є недоречним та не може бути підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову. Той факт чи є рішення органу місцевого самоврядування нормативним чи ненормативним актом, не впливає на те, що воно було ухвалене з порушенням норм законодавства України.

ОСОБА_1, Любівська сільська рада Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_3 районна державна адміністрація Харківської області, ПСП «Фацелія» рішення суду першої інстанції не оскаржили, відзив на апеляційну скаргу не подали.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої статті 118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (частина восьма статті 118 цього Кодексу).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев'ята статті 118 ЗК України).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята та одинадцята статті 118 ЗК України).

Матеріали справи свідчать, що рішенням ХХХV сесії VI скликання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 03 червня 2015 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вулиці Першотравнева, 31-а в с. Любівка, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства.

30 березня 2016 року на V сесії VII скликання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області прийнято рішення «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с. Любівка».

Рішенням VII сесії VII скликання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 28 квітня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення, несільськогосподарські угіддя (під господарськими будівлями і дворами) в межах населеного пункту в с. Любівка на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства та гр. ОСОБА_1 надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,3598 га.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 липня 2016 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 0,3598 га для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), що знаходиться в с. Любівка Краснокутського району Харківської області.

В листі Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 06 грудня 2017 року зазначено, що вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вулиці Першотравнева, 31-а в с. Любівка на затвердження сільської ради від ОСОБА_2 не надходив. Таким чином, рішення про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 сільською радою не приймалося.

Отже відповідач ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку в передбаченому чинним законодавством не набув.

Сторонами не заперечується факт того, що на території земельної ділянки, що належить ОСОБА_1, відповідачем ОСОБА_2 без надання дозвільних документів, самочинно збудована споруда - залізнобетонний ангар.

Нормами статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Крім того, рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, третя особа Департамент Державної архітектурно будівельної інспекції у Харківській області, про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва нежитлову будівлю складу загальною площею 1361,5 кв.м. та будівлю зерноочисного комплексу загальною площею 57,9 кв.м. відмовлено.

Відповідно до норм статтей 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до норм вказаної статті захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи викладене, правові підстави для відмови в задоволенні позову ОСОБА_8 та для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (статті 375 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 06 вересня 2018 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.П. Коваленко

ОСОБА_9