АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2471/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/889/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Храпак Н. М., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 607/2471/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2014 року, постановлену суддею Грицаком Р.М., повний текст якої складено 17 лютого 2014 року по справі за поданням державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон стосовно ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції звернулась до Тернопільського міськрайонного суду із вищевказаним поданням.

В обґрунтування заявлених вимог державний виконавець посилався на те, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 30225066 про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь юридичних осіб, держави на загальну суму 57377.26 грн. Впродовж здійснення виконавчого провадження боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, майна боржника, на яке можна звернути стягнення, не виявлено та у разі виїзду боржника за кордон буде неможливим або ускладненим виконати рішення суду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2014 року вищевказане подання задоволено.

Встановлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІдН: НОМЕР_1, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до повного погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 30225066 про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь юридичних осіб та держави на загальну суму 57377.26 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2017 року внесено виправлення в ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 12 лютого 2014 року по цивільній справі №607/2471/14-ц за поданням державного виконавця відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон стосовно ОСОБА_2, а саме замінено у резолютивній частині дату народження боржника ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_1 на вірну ІНФОРМАЦІЯ_3

06 серпня 2018 року представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 подав на вказану ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2014 року апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що при постановлені ухвали судом першої інстанції не було з'ясовано всі обставини справи та не враховано положення Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а саме не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням та чи були вжиті державним виконавцем всі заходи для забезпечення виконання судового рішення.

Крім того, апелянт не вчиняла жодних умисних дій щодо ухилення від виконання грошових зобов'язань, оскільки лише нещодавно довідалася про існування відносно неї виконавчого провадження. Усі виконавчі документи щодо боржника видавались ще у 2009-2011 роках, а ДВС до 2014 року не вчинялось жодних дій щодо повідомлення її про паяних заборгованість. На сьогоднішній день на її утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). Також, обмеження судом у праві виїзду за кордон, позбавляє її по суті єдиної можливості заробити кошти на повернення боргу та утримання своєї сім'ї. Станом на даний час значна частина заборгованості погашена.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи подання та обмежуючи ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду подання боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Із вказаним висновком колегія суддів не погоджується виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

На виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 30225066 про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь юридичних осіб, держави на загальну суму 57377.26 грн., що включає в собі:

- виконавчий лист №2-6415/09, виданий 15 січня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в розмірі 11639.46 грн.;

- виконавчий лист №2-511/11, виданий 19 жовтня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 41147.71 грн. та судовий збір 120 грн.;

- виконавчий лист №2-2703/2011, виданий 11 червня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь КС Аверс в розмірі 1040 грн.;

- виконавчий лист №2-2703/2011, виданий 11 червня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь КС «Аверс» в розмірі 171 грн.;

- виконавчий лист №2-2703/2011, виданий 11 червня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь КС «Аверс» в розмірі 171 грн.;

- виконавчий лист №2-6592/10, виданий 18 серпня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Аверс» в розмірі 2804.09 грн. заборгованість за кредитним договором, 51 грн. судового збору, 120 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, 27.50 грн. понесених витрат;

- виконавчий лист №2-6415, виданий 10 грудня 2009 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 120 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

06 грудня 2011 державним виконавцем винесена постанова про об'єднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження.

06 грудня 2011 державним виконавцем винесена постанова про приєднання виконавчого провадження в зведене виконавче провадження.

05 березня 2010 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження і направлена сторонам до відома та в реєструючі установи для виконання.

Згідно відповіді Інспекції державного технічного нагляду за боржником с/г техніка не зареєстрована.

Згідно відповіді УДАІ УМВСУ в Тернопільській області боржник не має зареєстрованих транспортних засобів.

Згідно відповіді Територіального управління Держгірпромнагляду у Тернопільській області за боржником технологічні транспортні засоби не зареєстровані.

17 жовтня 2011 року державним виконавцем вчинено вихід за місцем виконання, однак провести виконавчі дії виявилось неможливим, оскільки боржника не виявилось вдома.

19 листопада 2011 року державним виконавцем вчинено вихід за місцем виконання, однак провести виконавчі дії, а саме: описати, арештувати та вилучити належне боржнику майно виявилось неможливим, оскільки зі слів ОСОБА_4 (мама ОСОБА_2) вона виїхала за кордон, про що складено акт державного виконавця від 19 листопада 2011 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також п.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

У відповідності до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редадакції чинній на момент поставновлення оскаржуваної ухвали від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків, які він має змогу виконати.

Сам факт невиконання боржником своїх зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку із цим колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Однак, судом першої інстанції при розгляді справи не було з'ясовано, чи державним виконавцем було вжито всі передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення виконання судового рішення.

У відповідності до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що не зайшло свого підтвердження посилання державного виконавця на умисне ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, в зв'язку із чим апеляційну скаргу ОСОБА_2. слід задовольнити, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2014 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон стосовно ОСОБА_2 - відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2014 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон стосовно ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Н.М. Храпак

М.В. Хома