Справа № 357/9406/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя - Цукуров В. П. ,
секретар - Александрова А. С.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
15 серпня 2018 року ОСОБА_1 (далі - «Позивач») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - «Відповідач») про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.
Позивач є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про право власності від 23.12.1987 року. У вказаному будинку зареєстрований і Відповідач - її син. Проте він не проживає в будинку з дня реєстрації, витрат на утримання будинку не несе. На цей час його місцезнаходження невідомо.
Посилаючись на приписи ст.ст. 386, 450 ЦК України Позивач просила визнати Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
Оскільки дана справа є малозначною, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 17.08.2018 року постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання Позивач підтримала заявлені вимоги. Пояснила суду, що тривалий час хворіє, живе лише на одну пенсію, відповідач фактично не проживає з нею з 1998 року - з часу свого одруження, ніякої допомоги їй не надає, вона є одноособовим власником будинку. Визнання Відповідача таким, що втратив право користування її житловим будинком потрібно їй для отримання права на субсидію. Дала згоду на ухвалення заочного рішення та просила суд позов задовольнити.
В судове засідання відповідач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що Відповідач дійсно не проживає ані в селі, ані в будинку Позивача з 1998 року.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що у селі Відповідач не проживає орієнтовно 20 років, їй відомо, у нього за цей час з'явилася своя сім'я, допомоги Позивачу він не надіє.
Суд, вислухавши пояснення Позивача та свідків, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
На підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 23.12.1987 року Позивач є власником жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4).
Відповідно до відмітки про реєстрацію, Позивач зареєстрований за вказаною адресою з 11.06.1987 року (а.с. 3).
Згідно із довідкою №408 від 06.08.2018 року, виданою Піщанською сільською радою Білоцерківського району Київської області, в одноповерховому будинку АДРЕСА_1, що складається із трьох кімнат, загальною площею 53,1 кв.м. та належить на праві власності ОСОБА_1, зареєстровані ОСОБА_1 (з 11.06.1997 року) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син (з 12.05.1998 року).
Проте, як убачається із пояснень Позивача та свідків, Відповідач у вказаному будинку не проживає та витрат на утримання будинку не несе. При цьому, він не є ані власником, ані співвласником цього нерухомого майна.
Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Такими чином, Позивачем у справі доведено що Відповідач більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню будинку не несе, а тому враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263 - 265, 273, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

СуддяВ. П. Цукуров