ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4821/18
Провадження № 2/210/2046/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"13" грудня 2018 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - судді Ступак С.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і факту прийняття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 в серпні 2018 року звернулась до суду з позовомОСОБА_3 в якому просив суд: встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини, тобто на 01.06.2016 року, встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 01.06.2016 року та визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на автомобіль VOLKSWAGEN T-5 (шасі номер WV1ZZZ7HZ4H006726, реєстраційний номер НОМЕР_1) вартістю 190050,00 гривень та на причіп ХТ 810240 вартістю 7250,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що 01.06.2016 року помер громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок смерті відкрилася спадщина, яка складається з автомобіля VOLKSWAGEN T-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп ХТ 810240. Оскільки в період з 1992 року по 01.06.2016 року позивач перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах і проживала з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу, вона є спадкоємцем четвертої черги за законом, який відповідно до положено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину.

27.10.2017 року позивач звернулась до приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак приватним нотаріусом ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, у звязку з тим, що було пропущено строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4.

У звязку з чим, позивач звернулась до суду та просить задовольнити позов у повному обсязі.

У судове засідання позивач та її представник не зявились, надали заяву в якій повністю підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити, а справу слухати без їх участі.

Відповідач надав суду заяву, в якій визнав повністю позовні вимоги, просив суд позов задовольнити та слухати справу без його присутності. (а.с.62)

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій,перевіряє,чи необмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Уразі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, як окремо, так і в цілому з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного звязку, всі докази по справі суд прийшов до наступного.

Згідно свідоцтва про смерть, серія І- КИ №690971, виданого 02 червня 2016 року Центрально-Міським районним у місті ОСОБА_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 помер 01 червня 2016 року, актовий запис № 619 (а.с. 9).

Відповідно до Акту від 16.02.2017 року підтверджується, що з 2000 року по 2016 рік громадянин ОСОБА_4 та громадянка ОСОБА_2 проживали однією сім'єю і вели спільне господарство за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Шарохіна, будинок 81. (а.с.17)

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК 037364 автомобіль VOLKSWAGEN T-5, шасі номер WV1ZZZ7HZ4H006726, реєстраційний номер НОМЕР_1, з 21.09.2011 року належить ОСОБА_4. (а.с.10)

Відповідно до довідки-розрахунку серії НВК № 207161 від 23.10.1995 року ОСОБА_4 придбав причіп марки ХТ 810240. (а.с.11)

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2017 року встановлено факт проживання громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 01.06.2016 року, в період з 1992 року по 01.06.2016 року однією сім'єю з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації шлюбу. (а.с.12-13)

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України « Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обовязків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обовязків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Таким чином суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 проживала разом з ним з 1992 року по 01.06.2016 року за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Шарохіна, будинок 81.

Спадкування є перехід прав і обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до особи, яка прийняла спадщину (спадкоємця). Оскільки позивач прийняв спадщину, не відмовився від неї, він набула право власності на спадкове майно, проте його право власності на спадкове майно не визнається, тому він правомірно звернувся до суду із вказаним позовом.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцієюта законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Враховуючи викладене за позивачем необхідно визнати право власності на спадкове майно в порядку ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що необхідно визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на автомобіль VOLKSWAGEN T-5 (шасі номер WV1ZZZ7HZ4H006726, реєстраційний номер НОМЕР_1) вартістю 190050,00 гривень та на причіп ХТ 810240 вартістю 7250,00 гривень після смерті ОСОБА_4, який помер 01.06.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 315, 280 ЦПК України, ст. 392, 1216-1218, 1223, 1264, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст. 2, 3, 21 СК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і факту прийняття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини, тобто на 01.06.2016 року.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 01.06.2016 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на автомобіль VOLKSWAGEN T-5 (шасі номер WV1ZZZ7HZ4H006726, реєстраційний номер НОМЕР_1) вартістю 190050,00 гривень та на причіп ХТ 810240 вартістю 7250,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак