Справа № 2-327/10
Провадження № 2/522/3925/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Приморської районної адміністрації ОМР, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання право користування житловою площею та зобовязання укласти договір найма житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись 05 серпня 2004 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморської районної адміністрації ОМР про визнання права користування житловою площею та зобовязання укласти договір найма житлового приміщення, в якому, з урахуванням уточнень, просять визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право користування житловими приміщеннями, що складається з кімнат 11, 12, 14, житловою площею 54 кв.м., підсобних приміщень, загальна площа 104.20 кв.м. (на теперішній момент квартира № 1) у будинку №2 по вулиці Садіківській у місті Одесі, на момент розпорядження органу приватизації та видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру на 30 березня 2005 року.

Мотивували свої вимоги тим, що вони постійно проживають з 1991 року (ОСОБА_4 з 1996 року) в будинку №2 по вулиці Садиковській у місті Одесі у трьох кімнатах № 11, 12, 14, які були надані для проживання ОСОБА_1 Одеським ВАТ по випуску ковальсько-пресових апаратів у звязку із трудовими відносинами у жовтні того ж року. До теперішнього часу вони там проживають на законних підставах, зареєстрували місце свого проживання у ній, весь цей час вони своєчасно оплачували комунальні платежі, робили поточний ремонт приміщень, виконували обовязки наймачів спірної квартири, чим набули права користування кімнатами 11, 12, 14 у будинку №2 по вулиці Садиковській у місті Одесі на законних підставах.

Провадження у справі відкрито 10 серпня 2004 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2004 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2004 року уточнено площу жилих та підсобних приміщень щодо яких за позивачами визнано право користування.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 червня 2007 року, рішення першої інстанції від 14.12.2004 року та додаткове рішення від 21.12.2004 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до того ж суду.

При повторному розгляді справи, ухвалою суду від 18 жовтня 2010 року позов залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду від 18.10.2010 року скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

23 грудня 2016 року справа надійшла в провадження судді Чернявської Л.М.

04 серпня 2017 року позивачі уточнили позовні вимоги щодо площі приміщень на які вони претендують.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 22 листопада 2018 року допитано свідка ОСОБА_7, яка підтвердила проживання позивачів тривалий час за спірною адресою та підтвердила, що ніхто окрім позивачів за вказаною адресою не мешкав.

Представник позивачів в судове засідання не з?явилась, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був сповіщений належним чином, письмового відзиву чи пояснень не надав.

Треті особи в судове засідання не зявились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Зясувавши обставини справи, дослідивши та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 12.02.1991 року по 26.08.2003 року ОСОБА_1 працював у Одеському ВАТ по випуску ковальсько-пресових апаратів, що підтверджується копією трудової книжки.

На підставі трудових відносин було виділені для проживання ОСОБА_1 та членів його сімї 3 кімнати - № 11, 12, 14 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Садиківська, буд. 2. Факт законного набуття ОСОБА_1 та членами його сімї права користування зазначеними кімнатами у гуртожитку підтверджується наявністю у їх паспортах та відповідних довідках штампу про реєстрацію місця проживання за цією адресою (а. с. 5, 6, 14, 16), довідкою про склад сімї.

Будинок №2 по вул. Садиківській у місті Одесі (гуртожиток) перебував у оперативному управлінні Одеського ВАТ по випуску ковальсько-пресових апаратів на підставі відповідного договору оренди приміщення від 15 січня 1989 року між ЖЕУ № 37 ЖКО Центрального РИК м. Одеси та ОПО (тепер ВАТ) по випуску ковальсько-пресових апаратів. Після закінчення дії договору у 1994 році цей гуртожиток перейшов в управління до Приморської районної адміністрації ОМР.

З моменту вселення у наведені 3 кімнати (з 1991 року) ОСОБА_1, ОСОБА_2О, ОСОБА_3, та ОСОБА_8 (з моменту народження) постійно проживають у кімнатах № 11, 12, 14, що були їм виділені, належним чином виконують обовязки по догляду за цими кімнатами, своєчасно оплачують комунальні платежі. Оплата комунальних платежів по зазначених кімнатах підтверджується також наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Факт постійного проживання сімї ОСОБА_3 у вказаних кімнатах та належне виконання ними обовязків наймачів був підтверджений допитаним під час розгляду справи свідком ОСОБА_9

Довідкою Виконавчого комітету Одеської міської ради від 21.05.2003 р. підтверджується, що сімя ОСОБА_3 у складі чотирьох чоловік станом на момент звернення стояла на квартирному обліку у Відділі обліку та розподілення житлової площі Приморської рай адміністрації. Іншого житла у власності чи у користуванні у позивачів не було та не немає, що також підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 31.08.2017 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка є сусідкою позивачів (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), повідомила, що постійно проживає за адресою своєї реєстрації з девяностих років, добре знає ОСОБА_1 та його сімю, які також десь з девяностих років і до сьогодні постійно проживають у гуртожитку (буд. 2 по вул. Садиківській) та займають три кімнати, вона з ними має гарні сусідські відносини, знає їх як порядних людей, які не мають конфліктів, у належному стані підтримують житлові приміщення.

Судом встановлено, що на момент 30 березня 2005 року позивачі на законних підставах вселились у кімнати гуртожитку № 11, 12, 14, постійно проживали там та належним чином виконували обовязки наймачів.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Пунктом 1 статті 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно із ст.ст. 63, 64 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення у будинках державного чи громадського житлового фонду… ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом.

Відповідно до ст. 128 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сімям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Відповідно до ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Відповідно до п. 3 р. ІІ Положення про гуртожитки Особа, яка вселяється на надану жилу площу в гуртожитку, зобовязана особисто предявити паспорт і здати ордер.

На підставі рішення управителя майна (ОПО по випуску ковальсько-пресових апаратів) про надання ОСОБА_1 у користування кімнат 11, 12, 14 у гуртожитку №2 по вулиці Садиковській у місті Одесі, він разом із своєю сімєю був вселений та зареєстрований за цією адресою. Підтвердженням законності вселення його та членів його сімї є штамп про реєстрацію місця проживання за цією адресою ОСОБА_1 від 28.10.1991 р., ОСОБА_2, ОСОБА_3І, ОСОБА_4 від 21.02.1997 року. Їх вселення та користування спірними кімнатами до теперішнього часу ніким оскаржено не було, тому вважати їх незаконними не має підстав.

З метою реалізації свого права на приватизацію вказаних кімнат ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду із позовною заявою до Приморської районної адміністрації ОМР про визнання права користування житловою площею та зобовязання укласти договір найма житлового приміщення. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовні вимоги задоволені, за позивачами було визнано право користування житловими спірними приміщеннями та зобовязано Приморську районну адміністрацію ОМР укласти з ОСОБА_1 договір найму на це приміщення.

19.01.2005 року ОСОБА_1 уклав договір найму на кімнати №11, 12, 14 і підсобні приміщення в будинку №2 по вулиці Садіківській відповідно до витягу з Розпорядження Приморської рай адміністрації №80 від 19.01.2005 р. Вказаний договір на теперішній час є дійсним.

30.03.2005 року на підставі розпорядження Одеської міської ради №189629 Управління житлово-комунального господарства Одеської міськради видано свідоцтво про право власності на житло, яким підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2О, ОСОБА_3, та ОСОБА_10 в рівних частках. Також факт реєстрації підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6955724 від 08.04.2005 року.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сімї. Аналогічну норму місить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні у довідці про склад сімї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сімї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України «Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків», Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку… Громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону.

За правилами ст. 19 Закону України «Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків» Забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сімям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані.

На підставі вказаних досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку, що позивачі приватизували на законних підставах та стали власниками квартири № 1 по вул. Садіківській в м. Одесі, яка складалась саме з кімнат №11, 12, 14.

Підтвердженням того, що саме кімнатам №11, 12, 14 будинку 2 по вулиці Садиківській у місті Одесі було надано статус квартири №1 підтверджується розпорядження Приморської районної адміністрації № 538 від 24.02.2005 р. та довідками про особовий рахунок від 24.01.2005 р. та від 28.02.2005 р..

ОСОБА_5 звернулася до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2004 року.

05.06.2007 року Апеляційний суд Одеської області ухвалив скасувати рішення Приморського районного суду від 14.12.2004 року, справа була направлена на новий розгляд, оскільки суд вважав, що до участі в розгляді справи має бути залучена третя особа ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_11

18.10.2010 року Приморським районним судом м. Одеси була винесена ухвала про залишення позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права користування житловою площею та зобовязання укласти договір найму житлового приміщення без розгляду.

Правовою підставою для винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали була заява представника позивачів про залишення позову без розгляду відповідно до п. 5 ст. 207 ЦПК України.

З вказаним рішенням суду ОСОБА_1 не погодився на підставі того, що заява про залишення позову без розгляду була подана його представником без його відома, та звернувся до Апеляційного суду Одеської області з скаргою на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2010 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.12.2016 року у справі 22-ц/785/7031/16, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, ухвала про залишення позову без розгляду Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2010 року скасована, справа № 2-327/10 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права користування житловою площею та зобовязання укласти договір найму житлового приміщення направлена до Приморського районного суду м. Одеси для подальшого розгляду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач разом із членами своєї сімї реалізували своє право на приватизацію житла, що на законних підставах перебувало у їх користуванні. Але у звязку із невизнанням (оскарженням) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права користування спірною квартирою позивачів на момент її приватизації, останні звернулись до суду з метою захисту свого права користування саме на момент приватизації спірної квартири.

Представником ОСОБА_5 під час розгляду справи були висловленні заперечення щодо задоволення позову через те, що ОСОБА_5 нібито має право користування кімнатою № 12 у будинку №2 по вул. Садиківській у м. Одесі. На підтвердження цього вона посилається на реєстрацію свого місця проживання за адресою гуртожитку.

Проте проаналізувавши наведені докази, суд дійшов висновку про те, що вони не доводять позицію третіх осіб, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, реєстрація місця проживання ОСОБА_5 згідно із копією її паспорта значиться за адресою: м. Одеса, вул. Садиківська, буд 2, «общ.», тобто підтверджує проживання у гуртожитку без зазначення конкретної кімнати. Проживання ОСОБА_5 саме у кімнаті № 12 належним чином не доведено, суперечить усім іншим доказам по справі, зокрема довідці про особистий рахунок на ОСОБА_1, виписці із розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР №80 від 19.01.2005 р. Розпорядженню Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.02.2005 року № 538, які доводять, що саме кімнати під № 11, 12 14 у будинку 2 по вулиці Садиківській, перебуваючи у користуванні позивачів, набули статусу квартири АДРЕСА_2. Також факт не проживання третіх осіб за вказаною адресою підтверджується показами допитаного свідка, Актами мешканців будинку, листом Прокуратури приморського району м. Одеси від 06.07.2005 №1140ж-05, довідкою КП «ОМБТІ та РОН» № 8781 від 23.12.05 року (про реєстрацію місця проживання третіх осіб за іншою адресою).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 5. статті 263 ЦПК України встановлено, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд також під час розгляду справи звертає увагу на принцип правової визначеності, що закріплений непоодинокою практикою рішень Європейського суду по правам людини.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії». Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обовязкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Ryabykh проти Росії»).

Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому суд бере до уваги, що остаточне рішення по цій справі було ухвалено Приморським районним судом м. Одеси від 14.12.2004 року та в подальшому було оскаржено лише з формальних підстав, а також приймає до уваги те, що воно фактично було виконано (позивачі фактично проживають у спірних кімнатах та приватизували їх).

Отже, проаналізувавши усі докази у сукупності, суд дійшов висновку про набуття на законних підставах позивачами права користування кімнатами 11, 12, 14 у будинку 2 по вулиці Садиківській у місті Одесі, а тому вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Приморської районної адміністрації ОМР про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право користування житловими приміщеннями, що складається з кімнат 11, 12, 14, житловою площею 54 кв. м., підсобних приміщень, загальна площа 104.20 кв. м. (на теперішній момент квартира № 1) у будинку №2 по вулиці Садіківській у місті Одесі, на момент розпорядження органу приватизації та видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру на 30 березня 2005 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2018 року.

Суддя Л.М. Чернявська

19.12.18