Справа № 2-377/2010
Провадження 4-с/574/1/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря Кошелєвої Н.В.

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника відділу ДВС ОСОБА_3

розгляднувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Буринського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з наведеною скаргою мотивуючи тим, що 31.12.2010 року Буринським районним судом Сумської області видано виконавчий лист №2-377/2010 про стягнення з ДП «Буринський комунальник» на його користь заробітної плати в сумі 8376 грн.35 коп.. На протязі 2011-2016 років він періодично направляв виконавчий лист на виконання, але рішення суду залишилося не виконаним. В квітні 2018 року він знову направив виконавчий лист до Буринського РВ ДВС ГТУЮ для виконання, однак отримав повідомлення про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, у звязку зі спливом строку предявлення виконавчого документа до виконання. Посилаючись на неправомірність дій державного виконавця в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.04.2018 року просив скасувати вищевказане повідомлення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав і в своїх пояснення підтвердив обставини викладені в скарзі, доповнивши, що повідомлення про повернення виконавчого документу отримав в двадцятих числах травня 2018 року.

Представник Буринського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_3 вважала, що державний виконавець діяв у відповідності із законом, так як скаржник пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання.

Вислухавши пояснення скаржника та представника державної втиконавчої служби, дослідивши надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Буринського районного суду Сумської області від 7.10.2010 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Буринський комунальник» та Сумської обласної асоціації підприємств сільського комунального господарства «Сумиоблсількомунгосп» про стягнення з заборгованості по заробітній платі (а.с.21).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 14.12.2010 року зазначене рішення Буринського районного суду скасоване, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь позивача з ДП «Буринський комунальник» заробітну плату в сумі 8376 грн.35 коп. (а.с.22).

На виконання вказаного рішення, 31.12.2010 року Буринським районним судом ОСОБА_1 видано виконавчий лист №2-377/2010 про стягнення заробітної плати з ДП «Буринський комунальник» в сумі 8376 грн.35 коп. (а.с.11)

Як вбачається з пояснень представника Буринського РВ ДВС ОСОБА_3, ОСОБА_1 неодноразово звертався до відділу ДВС з приводу примусового виконання рішення суду, однак рішення так не було виконано, а розпочаті з цього приводу виконавчі провадження були припинені і надати їх до суду відділ не спроможний через закінчення строків їх зберігання.

Між тим, в обґрунтування своїх заперечень посилалася на витяги із єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, в яких відображені періоди надходження виконавчого документу на виконання до відділу ДВС , що також були дослідженні судом.

Зокрема з вказаних витягів встановлено, що ОСОБА_1 вперше предявив виконавчий лист №2-377/2010 для виконання 06.01.2011 року, у звязку з чим було відкрите виконавче провадження №23560858, однак 30.06.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції закону, що діяла на той час) у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с.23-25).

25.11.2011 року стягувач повторно подав виконавчий лист на виконання до Буринського РВ ДВС, яке 8.02.2012 року було закінчено на підставі п.7 ч.1 ст.49 вищевказаного Закону, виконавчий лист переданий на виконання до ліквідаційної комісії ДП «Буринський комунальник» (а.с.26-27).

20.09.2013 року та 05.12.2014 року ОСОБА_4 знову звертався до Буринського РВ ДВС із виконавчим листом №2-377/2010 з метою примусового виконання рішення суду, але 23.09.2013 року та, відповідно, 9.12.2014 року, йому відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяла на той час) у звязку з наявністю інших передбачених законом обставин, що виключають виконавче провадження (а.с.28-31).

Також як вбачається з виконавчого листа, 30.11.2016 року ОСОБА_1 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області було повернуто виконавчий лист на підставі п.10 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції закону, що діяла на той час), тобто у звязку з тим, що виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

11.04.2018 року до Буринського РВ ДВС надійшла заява ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листом №2-377/2010 виданого Буринським районним судом про стягнення заробітної плати з ДП «Буринський комунальник» в сумі 8376 грн.35 коп. разом з виконавчим листом (а.с.38)

13.04.2018 року старший державний виконавець Буринського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_5 повернув зазначений виконавчий лист ОСОБА_1 посилаючись на п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», так як вважав, що пропущено строк предявленням виконавчого документа до виконання (а.с.39).

Між тим, суд не може погодитись з такими висновками державного виконавця з огляду на наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Пунктом першим ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Видавши ОСОБА_1 31.12.2010 року для виконання рішення суду виконавчий лист №2-377/2010, суд вказав строк предявлення його до виконання до 14.12.2013 року, що відповідало вимогам п.1) ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на момент видачі виконавчого листа.

Як встановлено судом і не оспорюється сторонами, стягувачем кожні три роки виконавчий лист предявлявся до виконання, останній раз 30.11.2016 року.

Разом з цим, частиною 4 статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: предявлення його до виконання та надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

При цьому ч.5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудовим спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені протягом трьох місяців.

Тобто суд вважає, після повернення ОСОБА_1 виконавчого листа 30.11.2016 року строк предявлення виконавчого документа перервався і саме з цього часу необхідно обраховувати новий трирічний строк його предявлення до виконання.

За таких обставин та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що повернувши виконавчий лист №2-377/2010 ОСОБА_1 з причин пропущення строку предявлення виконавчого документа до виконання, державний виконавець не врахував вищенаведені положення Закону, тобто діяв неправомірно і в цій частині доводи скаржника суд вважає обґрунтованими.

Між тим вимога ОСОБА_1 про скасування прийнятого державним виконавцем рішення не ґрунтується на положеннях процесуального закону, оскільки відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1.

Керуючись ст.447-451 ЦПК України, ст.129-1 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Буринського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Буринського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_5 в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.04.2018 року неправомірними та зобовязати його вирішити питання про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 14.12.2010 року відповідно до виконавчого листа виданого Буринським районним судом 31.12.2010 року про стягнення з Дочірнього підприємства «Буринський комунальник» на користь ОСОБА_6 Михайловитча 8376 грн. 35 коп. заробітної плати.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Повний текст ухвали виготовлений 07.09.2018 року.