Справа № 138/2502/16-ц
Провадження № 22-ц/772/1540/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 рокуСправа № 138/2502/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Марчук В.С.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3,

ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоц-банк» Панченка Дмитра Вікторовича на рішення Могилів-Подільського міськрайон-ного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Могилів-Подільський за головування судді Цибульського О.Є.,

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» ( далі - ПАТ «Укрсоцбанк» ) звернулося у Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгова-ності, посилаючись на наступні обставини. 01 лютого 2008 року між Акціонерно-ко-мерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 975/46-146, відповідно до якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 45 тисяч доларів США зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном по-вернення основної заборгованості 31 січня 2023 року на умовах, визначених укладе-ним правочином. Цього ж дня 01 лютого 2008 року у забезпечення виконання зобов'-язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 050/1-88, згідно умов якого остання взяла на себе зобов'язання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 умов з оплати суми кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, інших платежів у розмірі та на умо-вах, передбачених кредитним договором. Позичальниця порушила умови договору щодо повного, своєчасного погашення кредиту з нарахованими процентами за фак-тичний час його використання, припинивши виконувати власні грошові забов'язання перед банком. Станом на 15 липня 2016 року сума заборгованості за кредитним дого-вором склала 78154,24 долари США, що за курсом НБУ еквівалентно 1938070,48 гри-вень, з яких: 34945,19 доларів США ( еквівалент 866571,56 гривень ) - заборгованість за кредитом, 26484,53 долари США ( еквівалент 656763,93 гривні ) - заборгованість за відсотками, 5907,22 доларів США ( еквівалент 146487,37 гривень ) - пеня за несвоє-часне погашення кредиту за період з 15 липня 2015 року по 14 липня 2016 року, 10817,30 доларів США ( еквівалент 268247,63 гривень ) - пеня за несвоєчасне пога-шення відсотків за період з 15 липня 2015 року по 14 липня 2016 року. За наявності заборгованості та непогашення її відповідачками у добровільному порядку позивач просив суд його вимоги задоволити ( т. 1, а. с. 2-3 ).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено ( т. 2, а. с. 26-27 ) у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування яко-го заявлено ОСОБА_3 до ухвалення судом рішення.

Не погоджуючись з ухваленим 20 квітня 2018 року рішенням суду першої інстан-ції, представник ПАТ «Укрсоцбанк» адвокат Панченко Д.В. оскаржує його в апеля-ційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задо-волення позову у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_3 сплачений банком судовий збір. Скаржник вважає оскаржуване судове рішення незаконним, ухваленим з пору-шенням норм матеріального права, за неповного встановлення обставин, які мають значення для справи ( т. 2, а. с. 31-35 ).

Відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи не подані.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу у відсутності представника ПАТ «Укрсоцбанк», котрий не з'явився ні в одне судове засідання як суду першої, так й апеляційної інстанції, неодноразово подаючи заяви про вирішення спору без представника банку, та відповідачки ОСОБА_5, оскільки ці учасники справи двічі своєчасно належним чином повідомлені про день, місце та час розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи. Клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням поважних для цього причин апеляцій-ному суду не надходило. Статтею 372 ЦПК України передбачена можливість відкла-дення розгляду справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгля-ду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу пред-ставника відповідачки ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, дослідивши матеріали спра-ви, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не під-лягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясова-них обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, є за-конним та обґрунтованим.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 01 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступ-ником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 був укладений договір № 975/46-146 про надання невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого банк надав у тим-часове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 45 тисяч доларів США зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 31 січня 2023 року на умовах, визначених укладеним правочином. Цього ж дня 01 люто-го 2008 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між бан-ком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 050/1-88, згідно умов якого остання взяла на себе зобов'язання у повному обсязі солідарно відповідати за вико-нання ОСОБА_3 умов з оплати суми кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, інших платежів у розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором. Позичальниця порушила умови договору щодо повного, своєчасного погашення кре-диту з нарахованими процентами за фактичний час його використання, припинивши виконувати власні грошові забов'язання перед банком. Станом на 15 липня 2016 року сума заборгованості за кредитним договором склала 78154,24 долари США, що за курсом НБУ еквівалентно1938070,48 гривень, з яких: 34945,19 доларів США ( еквіва-лент 866571,56 гривень ) - заборгованість за кредитом, 26484,53 долари США ( еквіва-лент 656763,93 гривні ) - заборгованість за відсотками, 5907,22 доларів США ( еквіва-лент 146487,37 гривень ) - пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 15 лип-ня 2015 року по 14 липня 2016 року, 10817,30 доларів США ( еквівалент 268247,63 гривень ) - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за період з 15 липня 2015 року по 14 липня 2016 року. Згідно підпункту 1.1.2.1. статті 1 договору сторони домовилися, що погашення кредиту буде здійснюватися щомісячно до 10 числа, починаючи з бе-резня 2008 року, рівними частинами в сумі 250 доларів США до 31 січня 2023 року на умовах, визначених договором. Кредит надавався позичальниці на споживчі потреби.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції вір-но встановив виниклі між сторонами кредитні правовідносини та, посилаючись на норми статей 19, 203, 215, 216, 252 - 258, 261, 267, 525, 530, 553, 554, 629, 1048, 1054 ЦК України, виходив з того, що у задоволенні позову банку до поручителя ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки нею правочин, на підставі якого заявлена вимога ( дого-вір поруки від 01 лютого 2008 року № 050/1-88 ), не укладався. У відповідності до висновку експерта від 11 липня 2017 року № 212-П підпис від імені ОСОБА_5 у графі договору поруки «Сторона 3, поручитель ОСОБА_5» виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_5 у графі договору поруки «Від імені поручителя ОСОБА_5» виконаний не ОСОБА_5, а іншою осо-бою.

Стосовно позовних вимог до боржниці ОСОБА_3, то залишаючи їх без задоволення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачка 16 лютого 2017 року по-дала суду письмову заяву про застосування до вимог банку строку позовної давності ( т. 1, а. с. 123-124 ), враховуючи, що позивач 27 січня 2012 року направляв на її ад-ресу письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, відсотків, комісії, можли-вої неустойки ( пені, штрафу ) у тридцятиденний строк після отримання цієї вимоги. Боржниця надала суду копію листа вимоги банку від 27 січня 2012 року № 101.6-08/96-994, про який позивач ніде не згадував. Надіславши боржниці вимогу про дос-трокове повернення заборгованості за дійсним правочином, банк встановив новий строк виконання ОСОБА_3 свого зобов'язання, тому перебіг позовної давності за ви-могою позивача до боржниці розпочався у лютому 2012 року. Суд наголосив, що з по-зовом у суд банк звернувся лише 28 липня 2016 року, тобто з пропуском трирічного загального строку позовної давності, встановленого законом, і з цієї підстави відмо-вив у стягненні заборгованості із ОСОБА_3

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстан-ції, викладеними у рішенні від 20 квітня 2018 року, як правильними, справедливими, такими, що грунтуються на доказах, представлених позивачем на доведення заявле-ного в суд позову. Позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення за-боргованості без врахування строку позовної давності слід визнати недоведеним.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ра-тифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюють-ся письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показан-нями свідків ( стаття 76 ЦПК України ).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти Укра-їни» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випли-вати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції ( пункт перший статті 32 Конвенції ), наголо-шує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідуван-ня або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопо-рушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законо-давствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпе-чує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповіда-чів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через слив часу» ( п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» ).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник ПАТ «Укрсоцбанк» в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було надано на-лежної оцінки доданим до позовної заяви матеріалам, суд детально не аналізував роз-рахунок заборгованості за кредитним договором, доданий до позовної заяви, з якого убачається, що останній платіж ОСОБА_3 здійснений 02 серпня 2013 року у сумі 200 доларів США на погашення заборгованості по відсотках, у зв'язку з чим перебіг по-зовної давності перервався. З цієї єдиної підстави скаржник просив скасувати рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 ро-ку, ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» у повному об-сязі, стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь банку заборгова-ність за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 01 лютого 2008 року № 975/46-146 станом на 15 липня 2016 року в сумі 78154,24 долари США, що ек-вівалентно 1938070,48 гривням, а також сплачений судовий збір за подання позовної заяви в сумі 29071,06 гривні. Скаржник просить стягнути на свою користь з ОСОБА_3 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 43606,59 гривень ( т. 2, а. с. 31-35 ).

Доводи апеляційної скарги не можна визнати такими, що заслуговують на увагу, вони не є достатніми для задоволення її вимог і скасування законного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі доказів, наданих суду позивачем в обгрунту-вання заявленого позову.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє закон-ність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апе-ляційної скарги.

Слід окремо наголосити, що до позовної заяви в якості доказів заявлених вимог про стягнення заборгованості із позичальниці ОСОБА_3 додана копія кредитного до-говору від 01 лютого 2008 року № 975/46-146 та лише розрахунок суми заборгованос-ті станом на 15 липня 2016 року.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обстави-ни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини першої статті 77, частини другої статті 78, статті 79, частини першої статті 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до чинного законодавства виписка з банківського рахунку містить ін-формацію про рух коштів, всі банківські операції за кредитом з визначенням дати проведеної операції, чітким визначенням проведеної самої операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції з коштами, зміну кредитної заборгова-ності, тому саме вона є належним та допустимим доказом існуючої заборгованості за кредитним договором, яка дає можливість перевірити проведення здійснених опе-рацій. Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, банківську виписку віднесено до первинного документу, який фіксує факт виконання операцій та служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку.

Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» на під-твердження факту виконання ( невиконання ) зобов'язань за укладеним правочином, не відноситься до визначених у нормативному порядку документів, що підтверджував би, зокрема, проплати позичальницею коштів у повернення кредиту.

У даній справі представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 неодно-разово у судових засіданнях підкреслював, що, починаючи з жовтня 2011 року, його довірителька кошти на погашення заборгованості за кредитним договором не сплачу-вала, внаслідок чого 27 січня 2012 року кредитодавець направив їй лист з вимогою достроково протягом тридцяти календарних днів після отримання цієї вимоги погаси-ти усю заборгованість станом на 16 січня 2012 року за взятими згідно правочину зо-бов'язаннями. Представник ОСОБА_3 категорично стверджував про несплату боржни-цею 200 доларів США у серпні 2013 року, посилався на недоведеність такого факту позивачем у встановленому, безспірному порядку, наголошував на замовчуванні бан-ком перед судом наявності факту зміни позичальником строку виконання ОСОБА_3 зобов'язань у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду не знаходить законних підстав для надання будь-яких преференцій позивачу у доведеності заявлених позовних вимог.

ПАТ «Укрсоцбанк» без поважних причин ухилилось від подання суду доказів, не-обхідних для правильного, об'єктивного, справедливого вирішення спору, про що свідчить, зокрема, письмове звернення суду до позивача від 20 листопада 2017 року № 138/2502/16-ц/5629/2017 ( т. 1, а. с. 214 ). Проте й надалі представник банку, по-силаючись на зайнятість в інших судових процесах, у суд не з'являвся, кредитну спра-ву № 975/46-146 відносно боржниці ОСОБА_3 для огляду в судовому засіданні, не дивлячись на чисельні задоволені клопотання представника банку про відкладення розгляду справи, так і не представив.

Керуючись приписами частини десятої статті 84 ЦПК України, зважаючи на зна-чення наявних в матеріалах справи доказів, відсутність будь-яких інших, про які йшлося в зверненнях до суду представника банку, необхідно зробити висновок про недоведеність вимог позивача щодо переривання строку позовної давності сплатою ОСОБА_3 200 доларів США, зарахованих банком на погашення відсотків за корис-тування кредитними коштами. Жодного належного, допустимого, достовірного та до-статнього доказу з цього питання, не дивлячись на позицію відповідачки та її пред-ставника, суду позивачем не представлено.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фі-нансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати кредитні кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо-бов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ). Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( стаття 629 ЦК Украї-ни ). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( частина перша статті 626 ЦК України ).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК Укра-їни, згідно якої зобов'язання - це правовідношення, у якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, ви-значених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ) ( стаття 610 ЦК України ).

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної дав-ності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у по-зові. Статтею 253 цього Кодексу встановлено, що перебіг строку починається з нас-тупного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давно-сті починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому по-рядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним догово-ром позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов кредитного договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 19 бе-резня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс 15.

Частиною третьою статті 254 ЦК України встановлено, що строк виконання кож-ного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( стаття 253 ЦК України ).

Частиною першою статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давно-сті переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. В силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг по-зовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов'я-зання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваже-ною на це особою.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16, не можуть вважатися добровільним по-гашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, списання коштів з рахунків бор-жника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Відтак списання части-ни боргу без волі боржника чи його згоди, чи без його відома та схвалення таких дій не може свідчити про визнання боргу боржником.

За приписами частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона по-винна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчинен-ням нею процесуальних дій. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах за-явлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребува-них судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у ви-падках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випад-ках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Неподання позивачем належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог з огляду на позицію відповідачки стало підста-вою для вмотивованого висновку суду про пропуск позивачем процесуального строку для звернення в суд з вимогою про захист порушеного права, інтересу, недоведеність, необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини ґрунту-ються на припущеннях.

У постанові від 28 березня 2018 року ( справа 3 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 ) Велика палата Верховного Суду зазначила, що після спливу визначеного до-говором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати перед-бачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредито-давця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374, статті 375 ЦПК Украї-ни суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рі-шення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з до-держанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 374, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоц-банк» Панченка Дмитра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис О.Ю. Береговий

Підпис В.С. Марчук

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко