АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 641/61/18

провадження № 22ц/790/3973/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Литвиненко Олени Анатоліївни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року в складі судді Фанди О.А.,

у с т а н о в и в:

В січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Савіхіної Анастасії Миколаївни звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 21 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено Договір № SAMDN7876 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки «Авторозстрочка», відповідно до умов якого останній отримав кредитний ліміт «Торговий фіксований» в розмірі 58 076 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом, а також щомісячно в розмірі 0,5% від суми наданого кредитного ліміту, комісії за резервування коштів та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

ОСОБА_2 належним чином не виконав умови договору та порушив взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 26 лютого 2018 року у нього утворилась заборгованість в сумі 955 484 грн. 12 коп., яка складається з: 60 580 грн. 75 коп. - заборгованості за кредитом; 257 870 грн. 96 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 12 907 грн. 62 коп. - комісія за користування кредитом; 624 124 грн. 79 коп. - пеня. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 105 774 грн. 68 коп., яка складається з: 60 580 грн. 75 коп. - заборгованості за кредитом; 45 193 грн. 93 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; вирішити питання про судові витрати.

25 квітня 2018 року ОСОБА_5 - представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за Договором № SAMDN7876 від 21 квітня 2007 року про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки «Авторозстрочка» в загальному розмірі 154 414 грн. 40 коп. Розрахунок заборгованості, наданий банком, не підтверджено належними доказами та без врахування суми, яка вже стягнута за рішенням суду. Крім того, позов пред'явлено з пропуском строку позовної давності.

Рішенням Комінтернівського районного суду районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року в задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов пред'явлено з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

11 червня 2018 року Литвиненко Олена Анатоліївна - представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України у справі № 6-63цс13, та не звернув уваги на те, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування; висновок суду першої інстанції про пропуск строку позовної давності є помилковим, оскільки в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази щодо заборгованості ОСОБА_2 перед ПТ КБ «ПриватБанк».

05 липня 2018 року ОСОБА_5 - представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим на підставі належним чином оцінених доказів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавец) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини другої статті 1050 ЦК України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Матеріали справи свідчать, що 21 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено Договір № SAMDN7876 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки «Авторозстрочка», відповідно до умов якого останній отримав кредитний ліміт «Торговий фіксований» в розмірі 58 076 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом, а також щомісячно в розмірі 0,5% від суми наданого кредитного ліміту, комісії за резервування коштів та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 26 лютого 2018 року становить заборгованість в сумі 955 484 грн. 12 коп., яка складається з: 60 580 грн. 75 коп. - заборгованості за кредитом; 257 870 грн. 96 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 12 907 грн. 62 коп. - комісія за користування кредитом; 624 124 грн. 79 коп. - пеня.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року з ОСОБА_6 була стягнута заборгованість за Договором № SAMDN7876 від 21 квітня 2007 року про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки «Авторозстрочка» в загальному розмірі 154 414 грн. 40 коп.

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що ОСОБА_6 здійснив останній платіж 24 червня 2009 року, що підтвердив в судовому засіданні суду першої інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом із пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови в позові.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію, яка міститься в постанові Верховного Суду України у справі № 6-63цс13, є помилковим, оскільки обставин справи, яка переглядалась Верховним Судом України, та справи, яка є предметом апеляційного перегляду різні.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п.1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Литвиненко Олени Анатоліївни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова