ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Суми

Справа №583/1568/18

Номер провадження 22-ц/788/1545/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

у присутності представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гакаля Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Ярошенко Т.О. у приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У травні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_2 з позовом, у якому зазначалося, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 24 вересня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 36 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за ним станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 509 грн 18 коп., яку позивач і просив стягнути з нього в судовому порядку.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2018 року на часткове задоволення позову постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 5 787 грн 62 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2007 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вказує, що укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Колегія суддів заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що 24 вересня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 700 грн. на платіжну картку під 36 % річних (а. с. 7).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_2 погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як вбачається з анкети-заяви, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Факт видачі кредитної картки не спростовується відповідачем та підтверджується випискою з карткового рахунку (а. с. 28-29).

З наданого позивачем розрахунку слідує, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором за відповідачем станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 19 509 грн 18 коп., з яких: 2663 грн 32 коп. - заборгованість за кредитом; 15 678 грн 76 коп. - по процентах за користування кредитом; 250 грн штрафу (фіксована частина) та 917 грн 10 коп. штрафу (процентна складова) (а. с. 5-6).

Власного розрахунку заборгованості відповідач не надав.

З урахуванням викладеного та з огляду на положення ст. ст. 526, 527, 1054 ЦК України, суд стягнув вказаний вище розмір заборгованості за тілом кредиту, який сторонами не оспорюється.

Поряд із цим, частково задовольняючи позовні вимоги Банку щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за обліковою ставкою Національного банку України та, відмовляючи у стягненні з нього суми пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що Тарифи стосовно обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг, які регулюють розмір річної процентної ставки за кредитом та відповідальність позичальника у випадку неналежного виконання зобов'язань за договором, ОСОБА_2 не підписував, у зв'язку з чим, їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

З такими висновками суду колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України)

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

З наданих АТ «КБ «Приватбанк» до суду копії анкети-заяви ОСОБА_2 від 24 вересня 2007 року разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунку заборгованості, який підтверджує факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальником, слідує, що останній погодився із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, зокрема, зі сплатою 36 % річних за користування кредитом.

Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що останнім нараховувались проценти за користування кредитом на поточну заборгованість, виходячи зі ставки 36 % річних, а на прострочену заборгованість, - зі ставки 72 % річних (а. с. 5-6).

Разом із цим положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Оскільки апелянтом рішення місцевого суду в частині встановлення періоду за який підлягали нарахуванню та стягненню відсотки за користування кредитом не оскаржувалось, але апеляційним судом встановлене неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, тому відповідно до ч. 4 ст.367 ЦПК України колегія суддів вважає, що є необхідність у виході за межі вимог апеляційної скарги і перевірці обґрунтованості нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за період з 24.09.2007 року по 28.02.2018 року.

Так, відповідно до наданого банком до апеляційного суду витягу з банківського програмного комплексу ОСОБА_2 було видано банківську картку № НОМЕР_1, строк дії до квітня 2009 року.

Тому, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування передбачених договором відсотків за кредитом припиняється, а отже відсотки за користування кредитом за період з 01 травня 2009 року по 28 лютого 2018 року не підлягають нарахуванню.

Звідси, беручи до уваги, що ОСОБА_2 мав перед банком обов'язок сплачувати 36% річних за користування кредитними коштами, то розмір процентів, які він мав сплатити за період з 24 вересня 2007 року по 30 квітня 2009 року, становить 1196 грн 43 коп.

Водночас, ураховуючи, що відповідачем на погашення процентів було сплачено 1949 грн 52 коп., то заборгованості зі сплати процентів за спірним кредитним договором він не має.

Оскільки місцевим судом у резолютивній частині рішення зазначена загальна сума боргу, яка підлягає стягненню на користь позивача без розшифровки складових, що уходять до неї (тіла кредиту, відсотків), тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню на користь позивача та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2007 року у сумі 2 663 грн 32 коп.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача неустойки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК).

Умовами укладеного кредитного договору було передбачено, що при порушенні боржником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку із чим банк вимушений буде звернутися до суду, боржник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.00 коп. + 5% від суми позову.

Оскільки відповідач порушив умови укладеного кредитного договору внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, тому переглядаючи справу у межах позовних вимоги, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, розмір якого, виходячи із заборгованості по тілу кредиту, становить 383 грн 17 коп.

Звідси рішення суду щодо вирішення вказаних вимог згідно з положень п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення цих вимог.

З урахуванням викладеного, підлягає зміні і проведений судом розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 274 грн 87 коп. на компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 412 грн 30 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2018 року в частині визначення розміру стягуваної заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2007 року у сумі 3046 грн 49 коп., з яких: 2663 грн 32 коп. заборгованості по тілу кредиту та 383 грн 17 коп. штрафу.

Стягнути з з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 274 грн 87 коп. на компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 412 грн.30 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення виготовлене 11 вересня 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик