Справа № 381/4434/17 Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/3215/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 26 04.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 381/4434/17-ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Коцюрби О.П.,

Олійника В.І.,

секретар судового засідання Немудра Ю.П.,

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_7, на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Чернишова Є.Ю., від 21 грудня 2017 року, (повний текст рішення виготовлений 26 грудня 2017 року),

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_5 01 серпня 2010 року було укладено в усній формі договір позики, за яким останній отримав від нього в позику кошти в розмірі 40 тис. дол. США зі строком їх повернення до 01 липня 2017 року. На підтвердження вказаного, ОСОБА_5 надав розписку від 01 серпня 2010 року, яка підтверджує факт отримання ним у позику коштів. Він неодноразово звертався до відповідача щодо повернення вказаних коштів, проте кошти так і не були повернуті.

З врахуванням збільшення позовних вимог, просив стягнути з на його користь з відповідача кошти у розмірі 76 551, 24 дол. США, що еквівалентно 2 080 441,16 грн, в тому числі: 40 тис. дол. США, що еквівалентно 1087084,24 грн - сума позики; 36 551,24 дол. США, що еквівалентно 993 357,74 грн - проценти за період з 01 серпня 2010 року до 13 грудня 2017 року за користування позикою.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 2080441,16 грн.

ОСОБА_6 з судовим рішенням не погодилася та подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду скасувати і відмовити у задоволені позову. Вважала, що судом не встановлено усі обставини справи.

Сторони надали свій відзив на апеляційну скаргу. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, як не обґрунтовану, а рішення залишити без змін, а ОСОБА_5, крім того, просив апеляційне провадження закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується, що відповідно до розписки від 01 серпня 2010 року ОСОБА_5 взяв в борг у свого брата ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 40 тисяч дол. США для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1. Кошти зобов'язався повернути до 1 липня 2017 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, міськрайонний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним договором позики і такі його дії є неправомірними.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки прийняте судом з порушення норм процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 стверджувала, що з 24 квітня 1998 року перебуває з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі та проживає разом з двома дітьми у квартирі АДРЕСА_2. Вона також пояснила, що в проваджені Дарницького районного суду міста Київ, знаходиться цивільна справа №753/15134/17 за її позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Наведене підтверджене матеріалами справи та сторонами не заперечувалося.

Оскільки відповідач являється її чоловіком, а спірна квартира - спільною сумісною власністю подружжя, за твердженнями апелянта, судом прийняте незаконне судове рішення про її права, свободи, інтереси та обов'язки, без залучення її до участі у справі.

Наведені доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, являються обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За наведеного, апеляційний суд не має повноважень залучати до участі у справі осіб в якості сторін, яких не було залучено при розгляді справи міськрайонним судом та вирішувати спір як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями 4) ч. 3 цієї статті, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення міськрайонного суду, слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 4) ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

О.П. Коцюрба,

В.І. Олійник