Провадження № 22-ц/801/266/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 рокуСправа № 127/10177/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України»,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року, постановлену складі судді Борисюк І.Е. о 16:01 год. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

23 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подала заяву про розрахунок позовних вимог та виправлення помилки у вказаних вимогах.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 23 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_3 у прийнятті до розгляду збільшених позовних вимог та повернуто заяву позивачу.

Відмовляючи в прийнятті заяви, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачем в порушення вимог ч. 5 статті 49 ЦПК України не надано суду доказів направлення відповідачу копії цієї заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, згідно ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

23 жовтня 2018 року судом першої інстанції було призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подала заяву про уточнення позовних вимог безпосередньо перед судовим засіданням 23 жовтня 2018 року до закриття підготовчого провадження, при цьому відповідач не був позбавлений можливості отримати копію цієї заяви в судовому засіданні.

За змістом статті 197 ЦПК України під час підготовчого судового засідання суд, окрім інших процесуальних питань заслуховує уточнення позовних вимог та розглядає відповідні заяви. Здійснює дії необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У даному судовому засіданні судом першої інстанції було оголошено про закінчення підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 15 листопада 2018 року.

Відповідно до п. 1 ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правого захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У даній справі між сторонами виник трудовий спір. Заява про уточнення позовних вимог стосувалась виключно розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що в свою чергу безпосередньо пов'язана та залежить від первісної позовної вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

При цьому слід врахувати, що за змістом ч. 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу є допоміжним елементом при вирішенні спору та не є беззаперечним доказом на підтвердження розміру втраченого заробітку, а отже і не позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи та розмір середнього заробітку за умови доведеності факту непромірного звільнення працівника.

Крім того, за змістом ст. 235 КЗпП за умови прийняття рішення про поновлення на роботі саме суд, як орган, що вирішує трудовий спір, зобов'язаний вирішити питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто по дату поновлення на роботі.

Оскільки заява була подана позивачем безпосередньо у підготовчому судовому засіданні, фактично мало місце лише уточнення, а не збільшення позовних вимог, тому апеляційний суд вважає, що відмова у прийнятті даної заяви та її повернення відбулось з формальних підстав та з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті та повернення заяви про уточнення позовних вимог постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук