УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року, Херсонський міський суд Херсонської області в складі

головуючого судді Хайдарової І.О.

при секретарі Сікорській Я.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, стягувач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із скаргою, у якій просив суд визнати протиправними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 березня 2015 року ВП №46830477, що була винесена на підставі виконавчого листа Суворовського районного суду (виконавчий лист №668/2073/14-ц від 21 травня 2014 року) щодо стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 233 136 грн 55 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначила, що 11 березня 2015 року державний виконавець безпідставно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 233 136 грн 55 коп. у звязку з порушенням правила місця виконання рішення, а тому зазначена постанова підлягає скасуванню.

Скаржник в судове засідання не зявився, від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Представник зацікавленої особи Дніпровського ВДВС м. Камянське ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник зацікавленої особи - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином причини неявки суду не відомі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження» неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 08 квітня 2014 року задоволено позов ПАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та стягнуто з ОСОБА_1 борг в сумі 233136 (двісті тридцять три тисячі сто тридцять шість) грн. 55 коп. та судовий збір в розмірі 2331 (дві тисячі триста тридцять одна) грн. 37 коп. На підставі зазначеного рішення 21 травня 2014 року в справі виданий виконавчий лист. Строк предявлення до виконання 3 роки.

11 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ (м. Камянське) в справі №209/1592/15-ц від 15 квітня 2015 року подання заступника начальника Дніпровського ВДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до моменту фактичного виконання вищевказаного рішення Суворовського районного суду м. Херсон задоволено.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 448 ЦПК України встановлено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно із пунктом а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

З матеріалів справи вбачається, що заявник дізналася про існування оскаржуваної постанови в виконавчому провадженні Дніпровського ВДВС м. Камянське ГТУЮ у Дніпропетровській області №46830477 випадково з відкритих реєстрів в мережі Інтернет. З метою встановлення обставин справи, заявник 10 липня 2018 року направила до Дніпровського ВДВС м. Камянське ГТУЮ у Дніпропетровській області письмовий запит в порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» щодо ознайомлення з матеріалами відповідного виконавчого провадження. Станом на день розгляду справи судом, відповідь з вказаного органу державної виконавчої служби заявнику не надходила.

У звязку з цим, заявник 23 липня 2018 року направила до суду засобами поштового зв'язку скаргу на дії державного виконавця.

Враховуючи, що оскаржувана постанова державного виконавця винесена 11 березня 2015 року до правовідносин, які є предметом розгляду, необхідно застосувати Закон України «Про виконавче провадження» в відповідній редакції від 02 березня 2015 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в чинній редакції, а саме від 02 березня 2015 року, що діяла на момент виникнення оскаржуваних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до даних, що містяться в паспорті громадянина України, ОСОБА_1 (паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм у формі ІD-картки №000498122) адресою реєстрації (згідно з Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання) зазначено адресу: АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1, як на момент розгляду справи Суворовським районним судом м. Херсон та ухвалення заочного рішення від 08 квітня 2014 року, так і на момент відкриття виконавчого провадження офіційно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

У звязку з цим державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Камянське (м. Дніпродзержинськ) Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не дотримано вимог чинного законодавства, не перевірено офіційні дані про місце проживання ОСОБА_1, а також наявних у відкритих інформаційних джерелах даних про місце знаходження майна/коштів боржника та його мешкання.

Державний виконавець не скористався свої правом щодо подання доказів на підтвердження викладених у запереченнях на скаргу доводів, які надійшли до суду 22.08.2018р., а тому суд розглянув скаргу за наявними доказами у справі.

В свою чергу ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень Затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі Інструкція), ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1.5 Інструкції, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положень п. 1.5.1. Інструкції: Постанова як окремий документ містить такі обовязкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого рішення державного виконавця;

прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови;

строку і порядку оскарження постанови;

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що державний виконавець, вчиняючи будь - яку виконавчу дію, повинен переконатись в законності своїх дій, перевірити наявні в матеріалах виконавчого провадження докази.

Таким чином, державний виконавець при винесенні постанови повинен чітко зазначати всі обовязкові реквізити передбачені п.п. 1.5.1 Інструкції.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винесення Дніпровським ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області всупереч положень ст. 20 Закону України «По виконавче провадження» (в редакції чинній на момент здійснення виконавчої дії) постанови про відкриття виконавчого провадження №46830477 від 11 березня 2015 року із зазначенням у ній адреси боржника ОСОБА_1 м. Камянське (м. Дніпродзержинськ), вул.40 річчя Перемоги, 7-117, є незаконним, а тому остання повинна бути скасована.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався заявник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 258-260, 263, 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

В И Р І Ш И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, стягувач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №46830477 від 11 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційна скарга може бути подана протягом 15 днів з дня проголошення ухвали безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області.

СуддяОСОБА_2