Провадження № 2/641/637/2018 Справа № 641/8823/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого - судді: Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання: Щеглової Г.О.

позивача: ОСОБА_3.

представника позивача: ОСОБА_1.

відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи: Соколова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу в порядку загального провадження за позовом ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева Ольга Олександрівна, Служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності.

Та зустрічним позовом третьої особи що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, Вахрушева Ольга Олександрівна, служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_4 05 грудня 2000 року народження звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у період з 03 жовтня 1997 року по 05 жовтня 2003 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем ОСОБА_5.

Від шлюбу має доньку ОСОБА_4, разом із якою проживає у квартирі АДРЕСА_1.

У 2007 році вона за власний кошти здійснила капітальний ремонт кімнати, в якій вона проживає із донькою, а у подальшому в період 2007-2017 роки також здійснювала ремонт квартири, зокрема встановила сантехніку, опалювальні труби тощо у зв'язку з чим вартість спільного майна істотно збільшилась.

У жовтні 2017 року її колишній чоловік відповідач ОСОБА_5. одноосібно, за власним бажанням, без попередження позивача та її згоди продав квартиру, яку позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя і таким чином залишив без житла доньку.

Позивач вважає, що відчуження відповідачем ОСОБА_3. квартири відбулося із порушенням законодавства, а саме без отримання дозволу органу опіки та піклування, тобто всупереч інтересам неповнолітньої дитини, що у свою чергу порушує приписи ч. 6 ст. 203, 224 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства " на підставі чог просить суд визнати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 жовтня 2017 року , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО м. Харкова Вахрушевою О.О. недійсним , як такий, що є нікчемний з урахуванням уточненого позову (т. а. а. с. 43-45).

Також позивач вважає, що оскільки за час проживання у квартирі внаслідок її затрат на ремонт та утримання квартири, майно істотно збільшилося у своїй вартості, позивач із посиланням на ст. 60, ч. 1 ст. 62, ст. 68 СК України, просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_5. та ОСОБА_3., яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_4. 2000 р. н.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2018 року, прийнято до спільного розгляду позов третьої особи що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3., ОСОБА_4., треті особи ОСОБА_5., ОСОБА_6., приватний нотаріус ХМНО Вахрушева О.О., служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення з первісним позовом ОСОБА_3. яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4. до ОСОБА_5., ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева О.О., Служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності.

Позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_7 мотивовано тим, що квартира, яка є предметом спору належить йому та його дружині ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ПН ХМНО Вахрушевою О.О. 04.01.2018 року за реєстровим № 3. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 109917885.

Вищезазначена квартира була придбана ним у ОСОБА_2, який у свою чергу купив її у відповідача за первісним позовом ОСОБА_5., якому відповідачі ОСОБА_3. та ОСОБА_4 доводяться відповідно колишньою дружиною та донькою. Вважає, що право відповідачів ОСОБА_3. та ОСОБА_4. на користування житловим приміщенням припинилося у зв'язку з припиненням права власності на квартиру ОСОБА_5. у зв'язку з чим ОСОБА_7 просить суд усунути йому перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 січня 2018 року заяву позивача ОСОБА_3. про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 січня 2018 року Заяву ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено частково.

Заборонено будь-яким особам вчиняти дії направлені на відчуження АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

В задоволенні інших вимог заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2018 року заяву ОСОБА_7 про скасування заходів забезпечення позову та зустрічне забезпечення - повернуто заявникові.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2018 року, прийнято до спільного розгляду позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3., ОСОБА_4., треті особи ОСОБА_5., ОСОБА_6., приватний нотаріус ХМНО Вахрушева О.О., служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення з первісним позовом ОСОБА_3. яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4. до ОСОБА_5., ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева О.О., Служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева Ольга Олександрівна, Служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності.

Та зустрічним позовом третьої особи що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, Вахрушева Ольга Олександрівна, служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення.

Призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_3. та її представник - ОСОБА_9 підтримали доводи первісного позову, з урахуванням уточнень у повному обсязі. Щодо зустрічного позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_7, просили відмовити в його задоволенні, оскільки вважали його безпідставним та необґрунтованим.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5. надав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги не визнає, та просив відмовити в задоволенні первісного позову.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_6. у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову із підстав, зазначених у його відзиві від 07.02.2018 року, зокрема зазначив, що ОСОБА_5. не повідомляв йому про те, що має неповнолітню доньку і що вона мешкає в квартирі і про її існування та факт проживання в квартирі довідався лише у грудні 2017 року, коли приїхав до квартири розмовляти із ОСОБА_3. про звільнення квартири.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О. надала заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги за первісним позовом не визнає та просить відмовити у його задоволенні.

Представник Третьої особи Служби у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до канцелярії суду 26.04.2018 року надав заяву в якої вказав про недоцільність виселення неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. з квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 190-191).

Представник третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_7 - ОСОБА_10. в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованим, а отже не підлягають задоволенню, а зустрічний позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_7 просить задовольнити з підстав зазначених у позові.

Суд вислухавши учасників справи їх представників, свідків, дослідивши надані докази окремо та у їх сукупності, встановив, що правовідносини між сторонами є цивільно- правовими та врегульовані положеннями ЦК України, Сімейного Кодексу України, а також прийшов до висновку, що первісний позов ОСОБА_3., яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4. задоволенню не підлягає, а зустрічний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_7 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Судом встановлено, що 03 жовтня 1997 року між позивачем ОСОБА_3. та відповідачем ОСОБА_5. був зареєстрований шлюб, який було розірвано 05.09.2003 року.

Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 виданого Комінтернівським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова (т. 1 а. с.7).

Позивач ОСОБА_3. разом із донькою на теперішній час проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Зазначена квартира належала на праві власності відповідачу ОСОБА_5. на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 26 листопада 1999 року за реєстраційним №3-99-204077 та зареєстрованого Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації " 30 листопада 1999 року. Запис у реєстровій книзі № П-3-23721 (т. 2 а. с. 94).

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

29 вересня 2018 року ОСОБА_5 в центрі надання адміністративних послуг Немишлянського району м. Харкова була отримана інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова номер 0, сформована відділом реєстрації місця проживання у Немишлянському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Відповідно до зазначеної Інформаційної довідки, за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровані дві особи, а саме ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначена Інформаційна довідка ОСОБА_5. була надана нотаріусу Вахрушевій О.О. для посвідчення договору купівлі-продажу та відповідно зберігається у нотаріальній справі, копія якої була витребувана судом (т. 2 а. с. 23).

17 жовтня 2017 року між ОСОБА_5. та ОСОБА_6. був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. за реєстровим № 1188, відповідно до якого ОСОБА_5. продав ОСОБА_6. квартиру АДРЕСА_1 від 17.10.2017 року (т. 2 а. с. 4-5).

Підпунктом 1.8 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, в редакції від 24.03.2017 року, чинній на час укладання договору купівлі-продажу, визначено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання.

Підпунктом 1.9 пункту 1 глави 2 розділу II вищезазначеного Порядку встановлено, що у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

У пункті 3.5 оскаржуваного договору купівлі-продажу зазначено, що продавець, тобто ОСОБА_5. стверджує, що у відчужуваній квартирі на момент посвідчення цього договору, малолітніх дітей, зареєстрованих за місцем проживання та які мають право користування вищевказаною квартирою, немає.

Тобто на дату укладення вищезазначеного договору купівлі продажу малолітні та неповнолітні діти зареєстровані в спірній квартирі не були. Вказані документи перевірялись приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. і ніяких порушень встановлено не було.

Із копії довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 06.12.16 року № 4375, виданої дільницею № 22 комунального підприємства "Жилкомсервіс" (т. 1 а. с. 8)., вбачається, що неповнолітня ОСОБА_4 була зареєстрована у спірній квартирі, втім інформація про реєстрацію місця її проживання не була внесена до Реєстру територіальної громади міста Харкова, а отже і дані про неї були відсутні у вищезазначеній інформаційній довідці з Реєстру територіальної громади міста Харкова номер 0 від 29.09.2017 року.

Таким чином суд доходить до висновку, що відповідач, ОСОБА_3., який є батьком неповнолітньої ОСОБА_4., не повідомив покупця ОСОБА_2 та нотаріуса про те, що в квартирі зареєстрована його неповнолітня дитина.

Дії відповідача ОСОБА_5. під час укладення договору купівлі-продажу квартири не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність покупця ОСОБА_2, не встановлено.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_3. суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про недобросовісність покупця ОСОБА_2, тобто про те, що відповідач ОСОБА_6. та нотаріус знали про факт проживання у квартирі неповнолітньої дитини.

Верховний Суд України у п. 25 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначив, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Частиною 1 ст. 215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України, на яку посилається позивач за первісним позовом ОСОБА_3., правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Статтею 71 ЦК України встановлені обмеження для опікунів на вчинення правочинів без згоди органів опіки та піклування (частина 1) та піклувальниками на надання згоди на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування (частина 2).

ОСОБА_5. не є опікуном неповнолітньої ОСОБА_4, а отже і посилання позивача на зазначену норму закону є безпідставним.

При розгляд справи № 6-2940цс-15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що вимоги ч. 1 ст. 224 ЦК України, на яку посилається позивач за первісним позовом ОСОБА_3., до даних правовідносин не застосовується, а при укладенні договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. за реєстровим № 1188 порушень в результаті його укладення майнових прав неповнолітньої ОСОБА_4 2000 р. народження, судом не встановлено,а тому позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають.

Щодо другої вимоги первісного позову ОСОБА_3. про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначено вище, квартира була особистою приватною власністю ОСОБА_5., оскільки була набута ним у власність відповідно до Закону України"Про приватизацію державного житлового фонду" (пункт 4 частини 1 статті 57 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування зазначеної норми необхідно одночасно існувати кілька умов, а саме по-перше шлюб повинен існувати (бути зареєстрованим), тобто збільшення вартості майна внаслідок грошових затрат або затрат одного з подружжя повинно відбутися саме за час шлюбу, по-друге майно повинне залишатися у власності одного з подружжя на час звернення другого подружжя із такою вимого до суду і по-третє майно повинне істотно збільшитися у своїй вартості.

Посилання позивача ОСОБА_3. на те, що вона фактично проживала із ОСОБА_3. після розірвання шлюбу і по 2010 рік є безпідставним, оскільки відповідно ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Крім того слід зазначити, що відповідні затрати , як зазначено в позові так і підтверджено в судовому засіданні позивачем ОСОБА_3. , були навіть здійснені нею після розірвання шлюбу з ОСОБА_5.,

Як зазначила ОСОБА_3. у своєму позові, частковий ремонт у квартирі вона робила у 2007 році та у подальшому до 2017 року, тобто після припинення шлюбу з ОСОБА_5., а отже і норма ч. 1 ст. 62 СК України не може бути застосована, а дає право позивачу на звернення до суду з позовом про відшкодування таких витрат, про що позивач не позбавлений цього права.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд вважає що, що позивачем ОСОБА_3. не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно доводили не тільки факт проведення нею певних ремонтних робіт у квартирі, а і їх об'єм, вартість тощо (висновок експертів, письмові докази - договори на проведення ремонтних робіт (підряду тощо) квитанції і т.д., які б у свою чергу свідчили про істотне збільшення вартості квартири.

При цьому суд зазначає що критично ставиться до показів свідків ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_13., ОСОБА_14., які в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_3. приблизно у 2007-2008 роках робила певний ремонт у квартирі, втім зазначені особи тісно пов'язані із позивачем ОСОБА_3. є друзями родини, сестра, чоловік сестри, хрещений батько її доньки, але відповідні обставини їм відомі зі слів позивача ОСОБА_3. Показання з чужих слів не може бути допустимими доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Задовольняючи позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_7 про усунення йому перешкод у користуванні нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідачів ОСОБА_3. та ОСОБА_4., суд виходить із наступного :

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ПН ХМНО Вахрушевою О.О. 04.01.2018 року за реєстровим № 3. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 109917885.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, припинення права власності ОСОБА_5. на квартиру припиняє його право та членів його сім'ї на користування спірною квартирою. Таким чином, права позивача порушені та підлягають захисту усуненням перешкод ОСОБА_7 в користуванні жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з квартири АДРЕСА_1.

Підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 704,80 грн., відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.. ст..10, 12, 81, 259, 263-265, 268 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева Ольга Олександрівна, Служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Зустрічну позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_7 - задовольнити в повному обсязі.

Усунути перешкоди Працько Юрію Борисовичу у користуванні нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_6, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева Ольга Олександрівна, місце знаходження: и. Харків, вул. Полтавський шлях 140-А.

Суддя: О. А. Курганникова