Справа № 463/1197/18
Провадження № 2/463/1181/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мармаш В.Я.

при секретарі с/з Фурик Л.М.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Руккаса Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на його користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з січня 2009 по березень 2013 в розмірі 41135,56 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 114640,08 грн.

Позов мотивує тим, що з грудня 1973 по 29.03.2013 працював на ТзОВ "Львівські автобусні заводи" на посаді слюсара-складальника в цеху складання автобусів. Підприємство несвоєчасно виплачувало йому заробітну плату. Тому на підставі Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» просить суд стягнути з відповідача компенсацію за затримку виплати заробітної плати з січня 2009 по березень 2013 в розмірі 41135,56 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 114640,08 грн. Вказаний розмір заборгованості ним розрахований, виходячи із затвердженої погодинної тарифікації оплати його праці, яка за період заборгованості становила 8,42 грн., помноженої на кількість відпрацьованих годин та днів, а також зменшеної на розмір виплачених сум. Крім того, вказав, що на усі його неодноразові звернення про погашення заборгованості із заробітної плати відповідач не реагував, причин невиплати заробітної плати не повідомляв, при звільненні повного розрахунку із ним не провів.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених у ньому мотивів, представник позивача зазначила, що за вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація громадянам втрати ними частини доходів у зв'язку з несвоєчасною їхньою виплатою з 2001 року проводиться відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати». У разі затримки працедавцем виплати нарахованих доходів (зарплати, разом із сумою індексації, інших доходів), які отримують фізичні особи у гривнях на території України і які не мають одноразового характеру, на один і більше календарних місяців, такий роботодавець в місяці погашення заборгованості по зарплаті одночасно нараховує компенсацію у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за затримку виплати заробітної плати з січня 2009 по березень 2013 в розмірі 41 135,56 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 114 640,08 грн. згідно розрахунку доданого до позовної заяви. Стосовно наказів відповідача № 60/1 від 01.11.2010 та № 014/2 від 01.02.2011 про встановлення працівникам графіку роботи на умовах одного робочого дня в місяць, та від 31.05.2012 № 042/1 про встановлення мінімальної годинної тарифної ставки для робітників 6,80 грн. за годину, то про їх наявність йому не було відомо, й такі не відповідають дійсності, оскільки у той час він та усі працівники відповідача працювали повний робочий день та тиждень, тим більше, що у той час у них було багато замовлень пов'язаних із проведенням "Євро 2012" в Україні.

Представник відповідача проти позову заперечив, оскільки під час огляду приміщення архіву відповідача ними були віднайдені накази № 60/1 від 01.11.2010 та № 014/2 від 01.02.2011 про встановлення працівникам графіку роботи на умовах одного робочого дня в місяць, та від 31.05.2012 № 042/1 про встановлення мінімальної годинної тарифної ставки для робітників 6,80 грн. за годину. Крім того, позивач не значиться в списках працівників, перед якими у відповідача наявні борги із заробітної плати, який був складений Первинною профспілковою організацією ТзОВ "Львівські автобусні заводи" від 11.06.2015 № 69/07.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч. 1, ч. 5 -7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Із пояснень позивача, які підтверджуються даними його трудової книжки, копія якої наявна у справі, вбачається, що позивач з грудня 1973 по 29.03.2013 перебував у трудових відносинах з ТзОВ "Львівські автобусні заводи", мав шостий розряд слюсара механо-складальних робіт.

З січня 2009 року по 29.03.2013 відповідач не виплачував у повному розмірі позивачу заробітну плату. що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_2 з Пенсійного фонду України. Відповідач в порядку ст. 81 ЦПК України не подав до суду доказів протилежного.

Як вбачається із розрахунку заборгованості з невиплаченої заробітної плати за період з січня 2009 по березень 2013, така становить 41135,56 грн. та 114640,08 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку.

Оскільки в порушення вимог ст. 81 ЦПК України відповідачем не представлено суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд приймає наведені позивачем обставини, як доведені. При цьому суд не приймає до уваги надані представником відповідача копії наказів відповідача № 60/1 від 01.11.2010 та № 014/2 від 01.02.2011 про встановлення працівникам графіку роботи на умовах одного робочого дня в місяць, та від 31.05.2012 № 042/1 про встановлення мінімальної годинної тарифної ставки для робітників 6,80 грн. за годину, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження ознайомлення із такими позивача чи будь-яких інших працівників відповідача. Стосовно того, що позивач не значиться в списках працівників, перед якими у відповідача наявні борги із заробітної плати, який був складений Первинною профспілковою організацією ТзОВ "Львівські автобусні заводи" від 11.06.2015 № 69/07, то такий не може бути доказом наявності (відсутності) заборгованості із заробітної плати й не спростовує наявні у справі персоніфіковані дані про особу позивача з Пенсійного фонду України

У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обов'язок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Також, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

За таких обставин, оскільки відповідачем не виплачувалася позивачу заробітна плата протягом періоду його роботи у ТзОВ «Львівські автобусні заводи» з січня 2009 року по березень 2013 року, і не був проведений із ним розрахунок ні на момент звільнення, ні на даний час, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований період.

Враховуючи наведені правові положення чинного законодавства, оскільки судом встановлено, що протягом роботи у відповідача позивачу заробітна плата не виплачувалася в належному розмірі, на момент звільнення із ним розрахунок не було проведено, повністю заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена і до даного часу, тому суд вважає також підставними, та такими що підлягають до задоволення, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути 1557,76 грн. судового збору.

Рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 12, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 264, 265, 281, 265, 281, 282 ЦПК України,

ухвалив:

позов - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь ОСОБА_2 заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з січня 2009 по березень 2013 в розмірі 41135,56 грн. (сорок одну тисячу сто тридцять п'ять гривень п'ятдесят шість копійки) та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 114640,08 грн. (сто чотирнадцять тисяч шістсот сорок гривень вісім копійок ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь держави судовий збір в розмірі 1557,76 грн. (тисяча п'ятсот п'ятдесят сім гривень сімдесят шість копійок)

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через місцевий суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 11 грудня 2018 року.

Повне найменування (ім'я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 79038, АДРЕСА_1, реєстраційний номер: НОМЕР_1;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи", місцезнаходження юридичної особи: 51927, Дніпропетровська обл., місто Кам'янське, вул. Стасова, будинок 79, ;

Суддя: В.Я. Мармаш