Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 345/710/16-ц

провадження № 61-28604св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, у складі судді Кардаш О. І., від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області, у складі колегії суддів: Малєєва А. Ю., Горблянського Я. Д., Матківського Р. Й., від 15 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном та визнання права власності на частку у майні подружжя, визнання договору дарування недійсним.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що 13 січня 2010 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін народився син ОСОБА_7. Спільне життя у них не склалося, у зв'язку з чим було подано позовну заяву до суду про розірвання шлюбу. Не зважаючи на реєстрацію шлюбу тільки у січні 2010 року, сторони фактично проживали однією сім'єю з вересня 2009 року. За час спільного проживання однією сім'єю сторони набули право власності на квартиру АДРЕСА_1, про що укладено договір купівлі-продажу від 30 грудня 2009 року на ім'я ОСОБА_5 Крім того, у шлюбі ними було придбано ряд транспортних засобів: у липні 2011 року автомобіль марки «Опель-Віваро», білого кольору, 2003 року випуску, у серпні 2012 року автомобіль марки «Мерседес-Бенц Віто», сірого кольору, 2000 року випуску, у лютому 2014 року автомобіль марки «Нісан Навара 2488», чорного кольору, 2006 року випуску, у січні 2015 року автомобіль марки «Мерседес-Бенц Віто 112», зеленого кольору, 1999 року випуску. Всі автомобілі були зареєстровані на ім'я ОСОБА_5 Починаючи з 2016 року сторони припинили шлюбні відносини.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд визнати вище перелічене майно спільним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири, визнати за нею право власності на автомобіль марки «Нісан Навара 2488», чорного кольору, 2006 року випуску, а за ОСОБА_5 визнати право власності на іншу 1/2 частину квартири та визнати за ним право власності на три інші транспортні засоби.

07 червня 2016 року ОСОБА_4 доповнила позовні вимоги та додатково просила суд визнати недійсним укладений 20 березня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір дарування квартири АДРЕСА_2 та залучити ОСОБА_6 до участі у справі як співвідповідача.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2016 року ОСОБА_6 залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу з вересня 2009 року по 12 січня 2010 року. Визнано квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_3. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частині за кожним на автомобіль марки «Ніссан Навара 2488», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3, укладений 20 березня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за № 610, який посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Рожковецьким І. В. У задоволенні решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт проживання сторін до реєстрації шлюбу однією сім`єю з вересня 2009 року по 12 січня 2010 року, тому майно, яке є предметом спору, відноситься до спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4

У травні 2017 року ОСОБА_5 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, не врахували, що спірну квартиру було придбано до укладення шлюбу за його кошти, не дослідили джерело доходів сторін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 13 січня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб (а.с. 7). У період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

30 грудня 2009 року ОСОБА_5 придбав трикімнатну квартиру № 9 загальною площею 51, 9 кв. м по АДРЕСА_3 (а.с. 41, 68).

20 березня 2012 року між ОСОБА_5 та його матір'ю ОСОБА_6 було укладено договір дарування згідно якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 вищевказану квартиру (а.с. 69).

Також встановлено, що за час спільного проживання сторін у період з 2011 року по січень 2015 року ОСОБА_5 було придбано ряд транспортних засобів: у липні 2011 року автомобіль марки «Опель-Віваро», білого кольору, 2003 року випуску, у серпні 2012 року автомобіль марки «Мерседес-Бенц Віто», сірого кольору, 2000 року випуску, у лютому 2014 року автомобіль марки «Нісан Навара 2488», чорного кольору, 2006 року випуску, у січні 2015 року автомобіль марки «Мерседес-Бенц Віто 112», зеленого кольору, 1999 року випуску, що підтверджується даними територіального сервісного центру 2642 регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Івано-Франківській області (а.с. 10-11, 201)

Транспортні засоби марки «Опель-Віваро», 2003 року випуску, «Мерседес-Бенц Віто», 2000 року випуску та «Мерседес Бенц Віто 112», 1999 року випуску, ОСОБА_5 передані третім особам відповідно до укладених довіреностей на повне розпорядження зазначеними транспортними засобами (а.с. 66-67), за що останній отримав грошові кошти (а.с.145, 206).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Положеннями статті 256 ЦПК України, 2004 року передбачено встановлення фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За частиною другою статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз'яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Обов'язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України №5-рп/99 від 03 червня 1999 року).

У справі, яка переглядається, суди встановили факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2009 року по 12 січня 2010 року, який підтверджено зокрема показаннями допитаних свідків, вагітністю позивача до реєстрації шлюбу і народження нею дитини після реєстрації шлюбу (30 травня 2010 року), поясненнями відповідача про те, що позивач повністю перебувала на його утриманні, після того як він дізнався про її вагітність.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Місцевий суд вірно зазначив, що позивач надала суду належні і допустимі докази на підтвердження проживання однією сім'єю, тому майно, яке є предметом спору, зокрема квартира, придбана ОСОБА_5 на четвертому місяці вагітності ОСОБА_4, за два тижні до реєстрації шлюбу між сторонами, відноситься до спільної сумісної власності сторін.

Таким чином, у цій справі суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених ОСОБА_4 позовних вимог

Отже, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта