Справа № 152/1288/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 грудня 2018 року м. Шаргород

Cправа №152/1288/18

Провадження №2/152/543/18

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

1. Виклад позиції позивача.

13.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини, у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини та на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дочкою трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з дня подачі позову до суду.

Також ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь витрати за надання їй професійної правничої допомоги в розмірі 1450 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31.10.2015 року. Від шлюбу вона та відповідач мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач проживає окремо від сім'ї, останніх вісім місяців участі в утриманні дитини не приймає, хоча, як їй відомо, має регулярні доходи, оскільки працює та отримує заробітну плату, яку витрачає на власні потреби.

Таким чином, оскільки відповідач в добровільному порядку участі в матеріальному утриманні дочки не приймає, то цим ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище, а у неї, окрім соціальної допомоги в розмірі 860 грн., відсутні інші джерела доходу, тоді як дитину необхідно забезпечувати нормальним харчуванням, купувати одяг, ліки.

Наскільки їй відомо, відповідач здоровий, працездатний, працює в ПП «Петро Великий» у м. Києві та має регулярний дохід, тому має можливість та повинен сплачувати аліменти на утримання дитини. Інших дітей у нього немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто.

Також, вона має право на утримання від чоловіка, незалежно від свого матеріального становища до досягнення дитиною трирічного віку.

Так як вона не має жодних джерел доходів, крім допомоги на дитину в розмірі 860 грн., перебуває у скрутному матеріальному становищі, а відповідач працездатний, працює та отримує заробітну плату, то може сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу).

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 01.10.2018 року а також, не подавав заяви про визнання ним позовних вимог ОСОБА_1

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. 16.11.2018 року позивач подала до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи документів на адвокатський запит про свій дохід, про місце роботи відповідача (а.с.63). Інших заяв, клопотань від позивача у означеній цивільній справі, пов'язаних із розглядом справи, до суду не надходило.

2. Відповідач ОСОБА_2 05.12.2018 року надсилав заяву про відкладення судового розгляду на один календарний місяць для отримання ним відповіді від позивача на його пропозицію про примирення, а також для надання відзиву на позов (а.с.76-77).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали суду від 17.09.2018 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини та надано строк для виправлення недоліків позовної заяви, що не може перевищувати десять днів (а.с.21-22).

2. Відповідно до ухвали суду від 01.10.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження. Відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи на 19.11.2018 року без повідомлення (виклику) сторін, роз'яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки, запропоновано відповідачеві у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.52-53).

3. Ухвалою суду від 19.11.2018 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини відкладено на 06.12.2018 року, у зв'язку з відсутністю даних про вручення відповідачеві ухвали про відкриття провадження; розміщено на веб-порталі «Судова влада України» повідомлення про відкладення судового розгляду на 06.12.2018 року (а.с.69-70).

4. Ухвалою суду від 06.12.2018 року відкладено судовий розгляд справи на 21.12.2018 року; запропоновано відповідачеві подати відзив на позов у строки, встановлені в ухвалі від 01.10.2018 року; розміщено на веб-порталі «Судова влада України» повідомлення про відкладення судового розгляду на 21.12.2018 року (а.с.85-86).

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 належно повідомлений про здійснення судового розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, виходячи із вимог ч.11 ст.128 ЦПК України.

Відповідачем не надіслано до суду відзиву у встановлений судом в ухвалі від 01.10.2018 року строк, про поважність причин його неподання не повідомлено.

5. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз'яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням (викликом) сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із вимогами ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.191 ЦПК України.

6. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов'язку утримувати дитину та щодо обов'язків подружжя по утриманню.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.10.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8).

У позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 від шлюбу є неповнолітня дитина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 (а.с.9).

Дитина сторін - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок, виданих Слободо-Шаргородською сільською радою за №№2023, 2024 від 11.09.2018 року (а.с.10, 12).

Позивач ОСОБА_1 не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Єдиний дохід позивача та її дитини складає соціальна допомога при народженні дитини у сумі, зокрема 860 грн. на місяць, що становить 2580 грн. за квартал, що вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 03.10.2018 року (а.с.64).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 регулярного та стабільного утримання на дочку добровільно не надає.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фізично здоровий, працездатний, не має лікарських протипоказань щодо працевлаштування.

Інших осіб, крім дочки ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 на утриманні не має.

Вказані вище обставини наведені позивачем у позовній заяві, суд приймає їх до уваги, оскільки відповідач не надіслав до суду відзиву із викладом своїх заперечень щодо цих обставин, тому суд вважає, що ці обставини визнаються відповідачем.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання дочки, оскільки, як вбачається з позовної заяви, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено на позивача, з якою проживає малолітня дочка, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної щомісячної матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_4.

Також, суд встановив, що відповідач протягом часу, відколи проживає окремо від сім'ї, добровільно коштів на утримання дружини не надає, що не заперечується відповідачем, так як відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач до суду не подав.

Як встановлено з матеріалів цивільної справи, позивач не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, оскільки її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, а відповідач є фізично здоровим, працездатним, не має протипоказань щодо працевлаштування, тому може надавати допомогу на утримання дружини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дружину.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи у заявах по суті та в судовому засіданні, а також представлені сторонами докази, констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов'язку утримувати дітей та щодо права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття… Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм до 6 років з 01 грудня 2018 року становить 1626 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України).

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років… Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України).

VІ. Висновки суду

Враховуючи, що позивачем наведено обставини, що її право та право дитини на матеріальне утримання з боку батька дитини порушене та підлягає судовому захисту, то суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Так, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячно аліментів на утримання дитини в розмірі однієї чверті від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дочки, без належної участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню.

При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, тобто за вибором позивача, з якою проживає дитина, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України.

До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дочки ОСОБА_4, слід визначити у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2018 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, суд зауважує, що норма ч.ч.1, 2 ст.183 СК України не передбачає обмеження розміру аліментів не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Вказане обмеження передбачене ч.5 ст.183 СК України та застосовується у випадку звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і звільнить позивача та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання коштів на її утримання, тоді як відповідно до ч.ч.1, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та не залежно від її матеріального стану, то суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та позивача.

Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості надавати допомогу на утримання дитини та позивача.

Виходячи з аналізу доказів, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Крім того, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ( ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України).

Частиною 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем додано до позову угоду про надання професійної правничої допомоги від 11.09.2018 року, укладену між нею та адвокатом Лисько В.П. (а.с.15); копію свідоцтва адвоката Лиська В.П. про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.16); розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 11.09.2018 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лисько В.П. (а.с.17); квитанція прибуткового касового ордера №111 про оплату позивачем послуг та робіт адвоката Лисько В.П. при наданні їй професійної правничої допомоги на суму 1450 грн. (а.с.18).

Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання правничої допомоги в сумі 1450 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки розмір витрат встановлений згідно з умовами угоди про надання професійної правничої допомоги і є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім того, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 76-81, 83, 89, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274-279 ЦПК, на підставі ст.ст.75, 77, 79, 80, 84, 150, 179, 180, 181, 182, 183 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі однієї чверті (1/4) його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1450 (одна тисяча чотириста п'ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Ім'я (найменування) сторін:

- позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Рівне, жителька АДРЕСА_1, паспорт громадянина України: НОМЕР_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1;

- відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, житель АДРЕСА_2, паспорт громадянина України: НОМЕР_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Повне рішення складено та підписано суддею 21.12.2018 року.

Суддя: