Ухвала

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 308/12760/15

провадження № 61-21646св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області в інтересах держави,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, Ужгородська міська рада Закарпатської області,

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2017 року у складі судді

Бедьо В. І. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області

від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В.,

Куштана Б. П., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року прокуратура м. Ужгорода Закарпатської області, правонаступником якої є Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання недійсним рішення міської ради, державного акта на право власності на землю та договору дарування.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 16 липня 2009 року № 1176 затверджено матеріали вибору місця розташування земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1

На підставі зазначеного рішення та завдання на виконання робіт, погодженого відділом Держкомзему у м. Ужгороді Закарпатської області від 21 вересня 2009 року, державне підприємство «Трансшпед-Земля» і товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Трансшпед-Україна» розроблено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та рішенням 5

сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 27 листопада 2009 року

№ 1301 вказаний проект землеустрою було затверджено. При розгляді документації встановлено, що від точки «А» до точки «Б» є землі загального користування - дорога (проїзд) загального користування. У графічних матеріалах (проектній пропозиції забудови земельних ділянок в районі АДРЕСА_1 запроектовані дороги (проїзди) із врахуванням ширини проїзду (дороги) 6 метрів. Цю норму ширини проїзної частини дороги без пропуску громадського пасажирського транспорту вказано у пункті 2.4 Державних будівельних норм України (далі - ДБН В.2.3-5-2001). Тобто, Ужгородською міською радою затверджено проект землеустрою, яким, у тому числі ОСОБА_1, передано частину запроектованої дороги.

Крім того зазначено, що при передачі ОСОБА_1 земельної ділянки порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки, спірна земельна ділянка до прийняття рішення Ужгородською міською радою була визначена з кодом цільового використання 1.21 та у відповідності до діючого генерального плану, не відносилась до земель житлової та громадської забудови. Затвердженням вказаного проекту землеустрою Ужгородська міська рада одночасно прийняла рішення про зміну цільового використання земельної ділянки на код 1.18, порушуючи при цьому діючий генеральний план та частину першу та другу статті 20 ЗК України, якими врегульовано порядок встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок, пункт 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26 травня 2004 року, статтю 1 Закону України «Про землеустрій» та статей 1, 3 Закону України «Про планування та забудову територій».

Ураховуючи зазначене, прокурор Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області просив суд визнати незаконним та скасувати

пункт 1.18 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 16 липня

2009 року № 1176, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та передано у власність земельну ділянку площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 за кадастровим номером НОМЕР_2.

Під час розгляду справи прокурором Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області було уточнено позовні вимоги, у яких прокурор просив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, який було укладено між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25 серпня 2010 року та додатковий договір № 1 від 01 грудня 2015 року до вказаного договору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 14 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 1.18 рішення 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 27 листопада 2009 року № 1301, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та передано у власність земельну ділянку площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруду по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 за кадастровим номером НОМЕР_2. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, укладений 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та додатковий договір № 1 від 01 грудня

2015 року до вказаного договору дарування (реєстраційний номер 2930).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 було порушено процедуру зміни її цільового призначення, що в свою чергу є підставою для визнання недійсним відповідних рішення міської ради та державного акта. Також зазначено, що земельна ділянка частково накладається на запроектовану дорогу, що є порушенням вимог ЗК України.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 накладається на частину запроектованої дороги. Тобто, до спірної земельної ділянки частково включено запроектовану дорогу, яка відноситься до земель загального користування, передача яких у приватну власність не допускається згідно пункту «а» частини четвертої

статті 83 ЗК України, отже оформлення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку є незаконним.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 в особі представника - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, ухвалюючи свої рішення не застосували закон, який підлягає застосуванню, не повно з'ясували обставини справи та не врахували містобудівної документації щодо функціонального використання земельної ділянки та наявності запроектованої дороги. Також, судами було порушено норми процесуального права в частині застосування позовної давності.

У серпні 2017 року Ужгородською місцевою прокуратурою Закарпатської області, до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було подано заперечення на касаційну скаргу, які мотивовано тим, що оскаржені ОСОБА_2 рішення суду першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті рішень судів попередніх інстанцій.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК Українипередбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 362/44/17 за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, за касаційними скаргами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на рішення Апеляційного суду Київської області

від 23 листопада 2017 року, оскільки колегія суддів дійшла висновку про неоднакове застосування Верховним Судом України у постанові

від 22 червня 2017 року у справі № 6-1047цс17 та Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 904/9159/16 положення

статті 388 ЦК України. Окрім того, у провадженні Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знаходяться й інші цивільні справи щодо витребування майна в порядку, передбаченому статтею 388 ЦК України, в яких позивачем виступає прокуратура, де суди застосовують різні правові висновки Верховного Суду України щодо застосування статті 388 ЦК України.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 487/10128/14-ц за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним державного акта про право власності на землю, повернення земельної ділянки у комунальну власність, за касаційною скаргою ОСОБА_11, подану представником - ОСОБА_12, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2016 року, для вирішення питання про відступлення від правових висновків Верховного Суду України, викладених постановах:

від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, від 01 липня 2015 року № 6-178цс15, від 17 лютого 2016 року № 6-2407цс15, від 08 червня 2016 року

№ 6-3089цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-2165цс15, від 16 листопада 2016 року № 2469цс16, від 26 жовтня 2016 року № 6-2070цс16, від 21 грудня 2016 року № 6-1503цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-1852цс16, від 19 квітня 2017 року № 6-1852цс16, від 19 квітня 2017 року № 6-2376цс16, від 22 червня 2017 року № 6-1047цс17, від 12 липня 2017 року № 6-2458цс16 та

від 15 листопада 2017 року № 6-2304цс16, у частині, що стосуються:

1) порядку обчислення позовної давності, коли позов пред'явлено прокурором у порядку представництва і 2) врахування при цьому дати прокурорської перевірки.

Оскаржені судові рішення у цій справі та оскаржені рішення, які передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справи у подібних правовідносинах передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду приходить до висновку зупинити касаційне провадження у вказаній справі (№ 308/12760/15-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ № 362/44/17 та № 487/10128/14-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження у справі за позовом Ужгородської місцевої прокуратура Закарпатської області до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання недійсним рішення міської ради, державного акту на право власності на землю та договору дарування зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ № 362/44/17 та № 487/10128/14-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта