Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17.12.2018 року м. Мостиська

Єдиний унікальний номер 448/1314/18

провадження № 2/448/867/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, - не з'явилась,

відповідач ОСОБА_2, - не з'явився,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 22.05.2015 року задоволено її, позивача позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2. та постановлено стягувати з останнього в її користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 07.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Зазначає, що з часу ухвалення судом рішення від 22.05.2015 року змінилось її матеріальне становище, у зв'язку із збільшенням цін на продукти харчування, на непродовольчі товари (засоби гігієни, медикаментозні засоби, засоби захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засоби для влаштування побуту), на послуги (житлово-комунальні, транспортні, побутові послуги, послуги зв'язку, закладів культури, освіти, охорони здоров'я та інші), її, позивача ОСОБА_1 витрати на задоволення щомісячних потреб дітей збільшились, а відтак матеріальне становище погіршилось.

З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 22.05.2015 року та стягувати з відповідача на її, позивача ОСОБА_1 користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3000 грн. (по 1500 грн. на кожну дитину) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою суду від 26.10.2018 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

20.11.2018року відповідачем у справі подано на адресу суду відзив на позовну заяву, копія якого була надіслана позивачу для відому.

У судове засідання позивач ОСОБА_1, не з'явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. У вказаній заяві також просив в задоволенні даного позову відмовити в повному обсязі та врахувати його пояснення, котрі містяться у поданому ним відзиві на позов.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Встановлено, що 22.05.2015 року рішенням Мостиського районного суду Львівської області по справі №448/459/15-ц було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 Постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2. на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 07.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Слід зазначити те, у зв'язку із тим, що діти підросли, витрати на їх утримання значно збільшились, а також через збільшенням рівня інфляції, присуджені аліменти на утримання дітей у розмірі 1000 грн. не забезпечують утримання таких на належному рівні, тому позивач ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на даний позов вказує, що офіційно працевлаштований, однак отримує мінімальну заробітну плату; що на його утриманні перебуває малолітня дитина: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 від другого шлюбу, тому проти заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог заперечує, просить в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні.

Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 8 липня 2017 року внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином із наведеного вбачається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, слід збільшити встановлений раніше розмір аліментів, що призначений відповідачу до сплати на утримання дітей.

Встановивши, що відповідачу ОСОБА_2 встановлено рішенням суду сплачувати аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, суд прийшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 отримує аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

Стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст.182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку діти потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері - позивачки ОСОБА_1, з якою проживають діти, що відповідачем не заперечувалося.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2, підлягає збільшенню до 2200 грн. ( по 1100 грн. на кожну дитину) щомісячно, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін та дітей, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

В силу вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_8 Іванівни - задовольнити частково.

Змінити (збільшити) розмір аліментів, визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року по справі №448/459/15-ц, які стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 та постановити стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6., реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7., реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, жительки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, аліменти, в твердій грошовій сумі, на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8., в розмірі 2200 (двох тисяч двісті) гривень (по 1100 (одній тисячі сто) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду.

Виконавчий лист за №448/459/15-ц, виданий на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 22.05.2015 року, - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6., (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, у дохід держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7., реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, жителька та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6., реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1.