__________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-зз/520/25/18
УХВАЛА

10.09.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2002 року по цивільній справі №2-973/03 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2002 року по цивільній справі №2-973/03 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди, а саме в частині скасування арешту з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2002 року в рамках розгляду цивільної справи між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, однак, як стверджує заявник. Вказана квартира належить йому на праві власності з 06 березня 2000 року, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06 березня 2000 року №006824, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому.

Як стверджує заявник, ОСОБА_3 на час постановлення вказаної ухвали суду не була та не є власником частки вказаної квартири, а накладений арешт порушує його права як власника нерухомого майна, позбавляє його належним чином користуватись та розпоряджатись своєю власністю, у зв'язку з чим ОСОБА_1 був вимушений звернутись до суду з відповідною заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2017 прийнято справу за вказаною заявою до свого провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 06 вересня 2018 року надав до суду заяву в якій заяву підтримав, просить суд її задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 29 серпня 2018 року надав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2002 року по цивільній справі №2-973/03, не заперечує, оскільки заборгованість стягнута за рішенням суду по вказаній справі повністю погашена, розгляд справи просить суд провести за його відсутності.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась. Про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, про прични неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює обмежень щодо неможливості розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності сторін по справі.

У зв'язку з чим, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №2-973/03 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду вказаної справи, 12 грудня 2002 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу суду, якою вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на майно ОСОБА_3 - квартиру АДРЕСА_1. Накладено арешт на будь-яке інше майно належне на праві власності ОСОБА_3 Встановлено заборону ОСОБА_3 виїзду на постійне місце мешкання за межами України.

За наслідком розгляду справи, 14 липня 2003 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 51862 гривні та у відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень 00 копійок.

Вказане рішення суду в законному порядку оскаржено не було, а від так 15 серпня 2003 року набрало законної сили.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Згідно з ч. 1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частинами 7, 8 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Суд зазначає, що під час розгляду вказаної заяви, позивач - ОСОБА_2 по справі №2-973/03, в рамках якої було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, який заявник просить суд скасувати, надав пояснення та підтвердив, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 липня 2003 року виконано, суму матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 57332 гривні йому сплачено, а від так проти скасування заходів забезпечення позову він не заперечує.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 липня 2003 року по цивільній справі №2-973/03 виконано, суд вбачає, що необхідність у вжитих заходах забезпечення позову ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2002 року по цивільній справі №2-973/03,відпали, тому заходи забезпечення позову підлягають скасуванню та слід скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1.

Щодо звернення ОСОБА_1 до суду з вказаною заявою, суд зазначає наступне.

З наданих до суду документів, судом також встановлено, що вказана квартира АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06 березня 2000 року №006824, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому. Право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 06.04.2000 року, що підтверджується записом №35к стр.81 реєстр.297.

Отже на час накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали суду від 12 грудня 2002 року, як на майно яке належало на праві власності ОСОБА_3, право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1

Частиною 4 статті 154 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час звернення заявника з заявою до суду, особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Разом з тим судом враховується, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким в свою чергу змінені підстави для скасування заходів забезпечення позову та змінено коло осіб, які мають право на звернення до суду з відповідною заявою.

Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Водночас, згідно п.п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Згідно ж усталеної прецедентної практики ЄСПЛ закон повинен бути прогнозованим для учасників провадження.

При викладених обставинах, суд приходить до висновку, що розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не скасовують та звужують прав чи обмежують їх використання, що належні учасникам судового процесу, а від так заявник ОСОБА_1 належним чином звернувся до суду з відповідною заявою, а також оскільки, як вже зазначалось судом, необхідність у вжитих заходах забезпечення позову ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2002 року по цивільній справі №2-973/03,відпали, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення позову підлягають скасуванню та слід скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 158 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2002 року по цивільній справі №2-973/03 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2002 року по цивільній справі №2-973/03 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди, в частині, а саме:

- Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено - 10 вересня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.