печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Чепізі Є.І.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кобзар Ю. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сафонов Сергій Леонідович про визнання права власності на частину вкладу в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання його права власності на 1/6 частину банківського вкладу з нарахованими відсотками та компенсацією, що знаходиться на рахунку № НОМЕР_6, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з умовами договору № SAMDN2625 від 31 жовтня 2012 року, укладеного з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_6 - матері останнього, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою судді від 15 березня 2018 року у справі відкрито провадження та одночасно вирішено клопотання позивача про витребування доказів, шляхом витребування у третьої особи приватного нотаріуса Сафонова С. Л. завірені належним чином копії спадкової справи № 3/2018 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 /а. с. 36/.

27 березня 2018 року від третьої особи приватного нотаріуса Сафонова С. Л. на електронну пошту суду, та 04 квітня 2018 року засобами поштового зв'язку, надійшло клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності, і вказав, що не подає пояснення на позов чи відзив /а. с. 46-50/.

У підготовчому судовому засіданні представником відповідача ПАТ «ПРИВАТБАНК» подано відзив на позов, у якому вказано, що стороною відповідача позов не визнається, оскільки банк не є належним відповідачем, між сторонами спір відсутній, банк прав позивача не порушував, не оспорював, докази порушених або невизнаних прав позивачів збоку банку у матеріалах справи та у позовній заяві відсутні /а. с. 52-59/.

Представник позивача подав заяву про виклик в якості свідка ОСОБА_7, яка ухвалою суду від 16 квітня 2018 року, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, занесена до протоколу підготовчого судового засідання, задоволена /а. с. 60, 62/.

Ухвалою судді від 16 квітня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті, а також повторно витребувано у третьої особи приватного нотаріуса КМНО Сафонова С. Л. засвідчену належним чином копію спадкової справи № 3/2018, на одержання яких суд уповноважив представника позивача ОСОБА_1 /а. с. 65-66/.

У судовому засіданні 05 червня 2018 року представник позивача подав суду засвідчену належним чином приватним нотаріусом КМНО Сафоновим С. Л. копію спадкової справи № 3/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 /а. с. 69-100/.

Допитана в якості свідка 05 червня 2018 року ОСОБА_7, яка є матір'ю позивача та вдовою померлого ОСОБА_5, будучи під присягою та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань, згідно із ст. ст. 384, 385 КК України, надала суду покази, якими підтвердила виклад обставин справи у позовній заяві /а. с. 101, 103-104/.

18 червня 2018 року від третьої особи у справі приватного нотаріуса КМНО Сафонова С. Л. надійшло засобами поштового зв'язку клопотання про розгляд справи за його відсутності /а. с. 109/.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа у справі у судове засідання не з'явився, направив засобами поштового зв'язку клопотання про розгляд справи за його відсутності, заява по суті від нього до суду не надходила.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Позивач є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2, виданого 02 лютого 1989 року за актовим записом № 15, та свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_3, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області 25 травня 2013 року за актовим записом № 88 /72, 73, 91 (зворотня сторона аркушу)/.

ОСОБА_5 був сином бабусі позивача - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 24 травня 1950 року, виданого Мар'їнським районним органом записів цивільного стану Сталінської області за актовим записом № 66, та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 28 серпня 2017 року, виданим виконкомом Новомихайлівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області за актовим записом № 25 /а. с. 73, 75/.

11 листопада 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Жолоб Ю. О. щодо померлого ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 21/2013 (у Спадковому реєстрі № 55288164) /а. с. 15, 16/.

Позивачу 18 грудня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Жолоб Ю. О. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, відповідно до якого позивач отримав спадщину, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_5, у розмірі 5/6 часток від 116 200, 43 грн з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться на рахунку № НОМЕР_6, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з умовами договору № SAMDN2625 від 31 жовтня 2012 року /а. с. 16, 17/.

Як вбачається з вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку спадкового майна ОСОБА_5 не було видано станом на 18 грудня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Як вбачається, до категорії осіб, які мали право на обов'язкову частку у спадщині, у межах спадкової справи № 21/2013, що залишилася після смерті ОСОБА_5, належала лише мати останнього, яка станом на день його смерті досягла повних 87 років.

За приписами частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожних з них окремо.

Відповідно до письмових доказів, а саме копії домової книги за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 постійно проживали разом на час відкриття спадщини останнього і він був знятий 29 жовтня 2013 року з реєстраційного обліку як померлий /а. с. 19-20/.

Таким чином слід дійти висновку, що ОСОБА_6, проживаючи з сином станом на час його смерті, і протягом строку, передбаченого статтею 1270 Цивільного кодексу України, фактично прийняла спадщину і не заявляла про свою відмову від неї, але і не зверталася до нотаріуса за видачею свідоцтва про спадщину.

Згідно з частиною третьою статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З врахуванням свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням від 18 грудня 2013 року, відповідно до якого право власності на вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходився на рахунку № НОМЕР_6, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з умовами договору № SAMDN2625 від 31 жовтня 2012 року, у розмірі 5/6 часток було передано позивачу, як обов'язкова частка у спадковому майна 1/6 частка вкладу належала ОСОБА_6

Відповідно до виписки ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» № L60B0GED5J7U74E0 від 06 березня 2018 року, позивач отримав виплату спадкоємця від банку у розмірі 100 388,48 грн /а. с. 21/.

За заявою позивача третьою особою у справі - приватним нотаріусом КМНО Сафроновим С. Л. 23 січня 2018 року відкрито спадкову справу № 3/2018 щодо майна померлої ОСОБА_6 /а. с. 71/.

Померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 заповіту не залишила, що підтверджується, що підтверджується відсутністю відомостей про протилежне на численні запити приватного нотаріуса КМНО Сафронова С. Л. /78-91/.

Таким чином, вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення, який прийняв спадщину.

Окрім того, вбачається, що можливості у позасудовому порядку отримати право на 1/6 частку спадщини - вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходився на рахунку № НОМЕР_6, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з умовами договору № SAMDN2625 від 31 жовтня 2012 року, позивач позбавлений, оскільки банк-відповідач вимоги не визнає, а у зв'язку із неможливістю витребувати копію спадкової справи № 21/2013 (у Спадковому реєстрі № 55288164) щодо майна померлого ОСОБА_5, відповідно до пункту 2.10 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформити спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті останнього, спадкоємицею якого була ОСОБА_6, котра прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у нотаріальному порядку також немає можливості.

Окрім того, відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, право на який відповідно до частини другої статті 1228 Цивільного кодексу України входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Згідно із частиною другою статі 608 Цивільного кодексу України зобов'язання не припиняється зі смертю кредитора, якщо воно не є нерозривно пов'язаним з особою останнього. У такому разі права й обов'язки (спадщина) фізичної особи (вкладника), яка померла, переходять до інших осіб-спадкоємців. Отже, зобов'язання банку виплачувати проценти за договором вкладу не припиняється зі смертю вкладника, входить до складу спадщини та триває до дня, який передує дню повернення коштів спадкоємцям.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі 6-157цс13.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з приписами частини першої, другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, встановлені письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України.

Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України.

Обставини, на які посилається позивач, підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи, та показами свідка, стороною відповідача не спростовано.

Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст.1-16, 608, 1060, 1216, 1228, 1241, 1268, 1270, 1296 Цивільного кодексу України,

ст. 67 Закону України «Про нотаріат»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 267, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сафонов Сергій Леонідович про визнання права власності на частину вкладу в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродж. м. Марїнка, Донецької області, прож. АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/6 частину банківського вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться на рахунку № НОМЕР_6, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ КБ «Приватбанк», згідно умов договору № SAMDN2625 від 31 жовтня 2012 року, укладеного на ім'я померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, у порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 03 вересня 2018 року.

Головуючий І. В. Литвинова