Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 760/8658/15-ц

провадження № 61-30440св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її адвокатом ОСОБА_6, на рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року у складі судді Кізюн Л. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», Банк),третя особа - ОСОБА_5, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 22 лютого 2010 року працювала у ПАТ АБ «Укргазбанк» на різних посадах, наказом від 01 квітня 2015 року

№ 128-П з 03 квітня 2015 року була звільнена з роботи головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва адміністративно-господарського департаменту на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Зазначала, що у відповідача відбулась зміна в організації виробництва і праці, яка не є підставою для звільнення, їй були запропоновані посади, що не відповідали кваліфікаційним вимогам. У новоствореному господарському департаменті та підрозділах відповідача, розташованих в інших регіонах, вакантні посади не пропонувались. Також вказувала на те, що їй не було запропоновано посади: головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва - на час перебування у відпустці по догляду за дитиною іншого працівника (ОСОБА_7.); головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва господарського департаменту (звільнено ОСОБА_8.). Зазначає, що ПАТ АБ «Укргазбанк» не погодив питання наступного звільнення працівників за три місяці до проведення такого із виборним органом первинної профспілкової організації, а позиція останньої була упередженою.

У зв'язку з викладеним просила скасувати наказ від 01 квітня 2015 року

№ 128-П та поновити її на роботі на посаді головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва адміністративно-господарського департаменту, стягнути із відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 03 квітня 2015 року до дня поновлення на роботі з розрахунку 263,15 грн за день вимушеного прогулу, 10 000,00 грн грошової компенсації спричиненої моральної шкоди, витрати на правову допомогу, допустити негайне виконання судового рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_5, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог статтей 40, 49-2 КЗпП України, оскільки у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, що супроводжувалися скороченням деяких структурних підрозділів. Крім того, у день попередження про майбутнє вивільнення позивачу було запропоновано 134 вакантні посади, від яких вона відмовилася; у подальшому було запропоновано ще 130 вакантних посад, від яких вона теж відмовилась.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, подана її адвокатом ОСОБА_6,у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно було долучено додаткові докази до матеріалів справи, які надані відповідачем. Вказує про те, що їй не було запропоновано переведення на вакантні посади до новостворених структурних підрозділів. Зазначає, що звільненню працівників, в тому числі й її, передувало створення нових структурних підрозділів ПАТ АБ «Укргазбанк», тому в даному випадку мова йшла про реорганізацію підприємства, у зв'язку з чим її звільнення є незаконним. Вказує про те, що роботодавцем не було запропоновано їй всіх вакантних посад, які були на підприємстві, зокрема посаду головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва департаменту господарського забезпечення ОСОБА_8

25 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ АБ «Укргазбанк», у яких зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Доводи касаційної скарги були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та зводяться до незгоди позивача з ухваленими судовими рішеннями. Посилання ОСОБА_4 на те, що їй не було запропоновано посаду звільненої 24 лютого 2015 року ОСОБА_8 є безпідставними, оскільки після звільнення ОСОБА_8 через два дні вказана посада була ліквідована, тому Банк і не міг її запропонувати.

24 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами було встановлено, що з 22 лютого 2010 року до 03 квітня 2015 року ОСОБА_4 працювала в ПАТ АБ «Укргазбанк» (а. с. 17-21, 25-34 том 1).

Рішенням Наглядової ради від 19 листопада 2014 року було затверджено «Принципи побудови організаційної структури ПАТ АБ «Укргазбанк», якими, в тому числі, було визначено принципи оптимальної чисельності персоналу

(а. с. 60-61 том 1).

Правлінням ПАТ АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення, затверджене протоколом № 3 від 19 січня 2015 року, про приведення організаційної структури у відповідність до затверджених рішенням Наглядової ради Банку «Принципів побудови організаційної структури ПАТ АБ «Укргазбанк» (а. с. 63-68 том 1).

На виконання згаданих рішеньПравління, було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

03 лютого 2015 року правлінням ПАТ АБ »Укргазбанк» було прийнято рішення про скорочення, у тому числі й адміністративно-господарського департаменту та всіх структурних підрозділів, що входять до його складу, де працювала позивач (а.с. 69-70 том 1).

На виконання рішення Правління наказом № 65 від 03 лютого 2015 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, скорочення структурних підрозділів головної установи банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників було прийнято рішення про скорочення з 03 квітня 2015 року штату працівників головної установи.

У той же день ОСОБА_4була письмово попереджена про майбутнє вивільнення та їй було запропоновано 134 вакантні посади тимчасово відсутніх працівників, від яких вона відмовилася (а. с. 75, 78-81 том 1).

У подальшому позивачу пропонувалосяще 130 нових вакантних посад до часу її фактичного звільнення, однак вона від них такожписьмово відмовилася (а. с. 82-96).

Згідно з даними протоколу № 3 засідання комітету первинної професійної спілки «Працівників ПАТ АБ «Укргазбанк» від 20 березня 2015 року, адміністрацією Банку була отримана згода профспілкового комітету на звільнення позивача з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України

(а. с. 99-103 том 1).

Наказом №128-П від 01 квітня 2015 року позивач була звільнена з роботи, з посади головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва адміністративно-господарського департаменту з 03 квітня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористані 71 календарний день щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України (а. с. 9 том 1).

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У частині другій статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

03 лютого 2015 року ОСОБА_4 була письмово попереджена про майбутнє вивільнення та їй було запропоновано 134 вакантні посади для працевлаштування, від яких вона відмовилася.

Протягом двомісячного строку від дати попередження про вивільнення ОСОБА_4 пропонувалися ще 130 вакантних посад, які запропонувалися в банку, і від яких вона відмовилася.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З наведеного слідує, що при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягають оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України, згідно якої коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку стосовно того, що дії ПАТ АБ «Укргазбанк» при звільненні ОСОБА_4 з роботи, з посади головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва адміністративно-господарського департаменту відповідали вимогам трудового законодавства, тому підстав для задоволення її позовних вимог не має.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що ОСОБА_4 не було запропоновано посаду звільненої 24 лютого 2015 року ОСОБА_8 були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та їм була надана належна оцінка.

Зокрема, судами було встановлено, що наказом від 23 лютого 2015 року

№ 73-П ОСОБА_8 була звільнена з посади головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва департаменту господарського забезпечення з

24 лютого 2015 року. На наступний робочий день 25лютого 2015 року дана посада була скорочена, тому роботодавець не міг запропонувати працівнику неіснуючу посаду(а. с.104-105, 160-170том 1)

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуОСОБА_4, подану її адвокатом ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

С. П. Штелик