Справа № 522/9836/18
Провадження № 2/522/6726/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Фуцур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 250 000 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що позивачем було здійснено внески на рахунок КС « Україна», засновником якого є відповідач. Станом на теперішній час внески позивачу повернуті не були, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення проти позову, в яких зазначив, що договір про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок укладений між позивачем та КС « Україна», а не фізичною особою ОСОБА_3, у звязку із чим просив в задоволенні позову відмовити. Крім того просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору ГО-100505 Н від 10.05.2005 року про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок, укладеного між Кредитною спілкою «Україна», та позивачем членом кредитної спілки ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок кредитної спілки у загальному розмірі 5 гривень та додатковий внесок 6000 грн..

В подальшому позивачем здійснювались додаткові внески, які в цілому становили 250 000 грн.

Внесення позивачем зазначеної суми вкладу підтверджується копією членської книжки № 3852.

За умовами договору КС « Україна» зобовязалась повернути позивачу внесок по закінченню дії договору. По закінченню строку дії вказаного договору КС « Україна» не повернула позивачу суму внеску.

Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на порушення відповідачем своїх зобовязань по поверненню коштів.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 являвся головою правління КС « Україна», що підтверджується Свідоцтвом про внесення додаткового пайового внеску в кредитний союз.

Договір по якому позивач просить суд стягнути на її користь грошові кошти укладений між Кредитною спілкою «Україна», та позивачем членом кредитної спілки ОСОБА_1.

У відповідності до ч.2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто суд, за відсутності умов, передбачених вказаною нормою, не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного.

Суд звертає увагу, що договір ОСОБА_1 укладала із юридичною особою- Кредитною Спілкою «Україна», а не з фізичною особою ОСОБА_2.

Відповідно до ч.3 ст. 96 Цивільного кодексу України, учасник (засновник ) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника ), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

З наведеного вище слідує, що позивачем подано позов до неналежного відповідача.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи наявна копія постанови Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області від 27.09.2013 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-6619/10, виданого 23.07.2010 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з КС « України» на користь ОСОБА_1 грошової суми.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування наслідків строків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивач подала позов до суду 05.06.2018 року, після спливу строку позовної давності, тобто на момент звернення позивача до суду трирічний строк позовної давності минув, що згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню не у звязку із пропуском строків позовної давності, а за безпідставністю вимог поданих до неналежного відповідача.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 11,15, 16, 96 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Р.Д. Абухін

07.09.18