Провадження № 2/219/235/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., за участю секретарів судового засідання Аямова Є.М., Кривошапко І.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи Підгайної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Бахмутської міської ради про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; включити відомості про батьківство ОСОБА_4 в актовий запис № 486 від 03.07.2015 року, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бахмутського міського управління юстиції в Донецькій області про народження дитини ОСОБА_5; внести зміни при видачі нового свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 в графі по батькові з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5», посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року її донька ОСОБА_6 народила сина ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року її донька померла. Її онук ОСОБА_5 проживає з нею та її чоловіком ОСОБА_7 й молодшою донькою ОСОБА_8 Відносно онука ОСОБА_5 вона визнана опікуном згідно рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради № 183 від 12.08.2015 року. Оскільки її донька ОСОБА_6 не перебувала в шлюбі, то відомості в графу «батько» дитини ОСОБА_5 вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Її донька ОСОБА_6 з 28.01.2006 року по 20.12.2013 року перебувала в законному шлюбі з ОСОБА_4 та проживала з ним в одній квартирі навіть після розлучення до кінця серпня - початку вересня 2014 року.

Після розірвання шлюбу між її донькою та ОСОБА_4 залишились добрі стосунки, вони постійно спілкувались, дзвонили один одному, писали СМС, в своєму особистому телефоні вона зберігала його фото, ходили один до одного в гості, разом зустрічали його день народження. Були випадки, коли вона залишалась у нього вдома. Тому вона вважає, що ОСОБА_4 є батьком її онука ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_4 відмовляється визнавати себе батьком її онука ОСОБА_5, відносно якого вона є опікуном, вона вимушена звернутись до суду.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, подане ними раніше письмове клопотання про проведення судово-генетичної експертизи не підтримали та відмовились від нього. В обгрунтування позовних вимог послалися на показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також на надані ними суду чисельні фотокартки з зображеннями, за їх твердженням, відповідача ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6, а також з останньою та іншими особами, та вважали, що такі докази у своїй сукупності є достатніми для задоволення пред'явлених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4, якому неодноразово рекомендованим листом з повідомленням надсилалися судові повістки за повідомленою позивачем адресою: АДРЕСА_1, а також за адресою його реєстрації: АДРЕСА_2, у судове засідання не з'явився, всі судові повістки повернені до суду в зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання без вручення відповідачеві, тому справа розглянута судом за відсутності останнього.

Представник третьої особи - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради за довіреністю Підгайна В.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не підтримала, вважала їх необгрунтованими, просила відмовити у задоволенні у позову, зазначивши, що оскільки відповідач ОСОБА_4 не знає про свої обов'язки щодо малолітнього сина ОСОБА_5, тож у разі задоволення позову з малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, буде знято статус дитини-сироти, а ОСОБА_1 втратить статус опікуна.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що родину ОСОБА_1 вона знає давно. З 2008 року вона стала спілкуватись з ОСОБА_6 (матір'ю малолітнього ОСОБА_5.). ОСОБА_6 в той час перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 Вони весь час були разом. В 2013 році вони розірвали шлюб, але продовжували жити разом до смерті ОСОБА_6 Коли ОСОБА_6 завагітніла, то казала, що це дитина ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 - це його покійна дочка. Вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 з 28.01.2006 року по 20.12.2013 року. Коли вони розірвали шлюб, то продовжували жити разом до початку вагітності ОСОБА_6 й на протязі двох - трьох місяців її вагітності. Потім ОСОБА_4 поїхав на заробітки. На момент народження дитини та смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 в місті не було. Дочка казала, що в неї чоловік тільки один і це ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що він підтримує дружні стосунки з родиною ОСОБА_7. Він був присутній на весіллі ОСОБА_6 та ОСОБА_4, про те, що вони розірвали шлюб, він дізнався згодом, оскільки вони продовжували жити разом до літа 2014 року, й на початку вагітності ОСОБА_6 вони також були разом. Останній раз він бачив ОСОБА_4 на початку 2015 року, потім ОСОБА_4 поїхав до Росії.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні дав пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_11

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його батьком є ОСОБА_14, матір'ю - ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 03.07.2015 року (а.с. 5).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька дитини - ОСОБА_14 записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року мати малолітнього ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.07.2015 року (а.с. 6).

Рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради від 12.08.2015 року № 183, малолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, надано статус дитини-сироти.

Опікуном малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1, що не заперечували учасники судового розгляду.

Відповідно до ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч. 2). Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (ч. 3). Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч. 4).

Таким чином, доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-генетичної експертизи. Однак позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні від поданого ними раніше письмового клопотання про проведення судово-генетичної експертизи відмовились і на її проведенні не наполягали. Таким чином, позивачем та її представником не надано суду належного і переконливого доказу, зокрема висновку зазначеної експертизи, на підтвердження факту походження малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, від відповідача ОСОБА_4

Надані позивачем і її представником фотокартки з зображеннями відповідача ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6, а також з останньою та іншими особами, не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження батьківства відповідача ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки жодна з них не містить дати, коли вказані фотознімки були зроблені, тобто не є підтвердженням наявності стосунків між відповідачем ОСОБА_4 та матір'ю дитини ОСОБА_6 в період 2014-2015 років.

Вказані фотокартки разом з показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, які підтвердили лише факт спілкування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 після розірвання 20.12.2013 року шлюбу, не підтверджують також ані факт ведення ними спільного господарства до народження дитини, ані факт спільного виховання чи утримання дитини ними обома, ані визнання відповідачем ОСОБА_4 свого батьківства щодо дитини.

Як вбачається з довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02.08.2018 року, відповідач ОСОБА_4 24.01.2015 року виїхав з України, повернувся в Україну 29.12.2017 року, тобто ані на момент народження 21.06.2015 року дитини, ані на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6, він в Україні не перебував, участі у вихованні та утриманні дитини не приймав, будь-яких дій щодо визнання свого батьківства не вичиняв. 11.01.2018 року ОСОБА_4 знову виїхав з України і з того часу лише періодично, на нетривалий термін повертався в Україну.

Враховуючи категорію розглядуваного позову, його предмет і підстави, надані позивачем та її представником докази, на думку суду, навіть у своїй сукупності, без належного висновку судово-генетичної експертизи є недостатніми та не дають суду змогу дійти переконливого, категоричного висновку про походження малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, саме від відповідача ОСОБА_4 та визнання батьківства останнього щодо дитини.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання батьківства слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Бахмутської міської ради про визнання батьківства - відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 13 вересня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Р.Є.Дубовик