АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 177/1425/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_6 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року, яке ухвалене суддею Суботіної С.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що його батько ОСОБА_7 у лютому 2004 року придбав у ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5трикімнатну квартируАДРЕСА_3, за договором купівлі-продажу, який належним чином не оформив. З 2004 року та до дня своєї смерті він проживав у придбаній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, після його смерті позивач, як його спадкоємець, продовжив відкрито користуватись зазначеною квартирою, сплачував комунальні послуги. У 2012 році повністю виконав за свій рахунок ремонт м'якої покрівлі квартири.

З 2004 року він є добросовісним набувачем чужого майна, у зв'язку з чим вважає що наявні всі законні підстави для визнання за ним права власності на спірне майно за набувальною власністю, просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на трикімнатну квартируАДРЕСА_3.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивач з 2004 року і по теперішній час безперервно користувався і користується спірною квартирою, та вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України. Крім того, вважає, що суд безпідставно зазначив у рішення, що позивачу відомий власник квартири і на підставі цього відмовив у задоволенні позову, оскільки ця інформація позивачу стала відома під час розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Апелянт ОСОБА_1, будучи завчасно належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи через свого представника ОСОБА_6 (а.с.169), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а неявка учасників у судове засідання (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 2004 року проживає без реєстрації в квартирі АДРЕСА_3

Батько позивача - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.4), і відповідно до якого місцем її смерті зазначено: с. Горовка, Долинського району Кіровоградської області.

Згідно з довідкою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 14.09.2017 № 1554, та правовстановлюючих документів на нерухоме майно, право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано на ім'я: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.06.1997 року Криворізького РПВ «Агропромтехніка», згідно розпорядження від 28.08.1996 року № 39 (а.с.97).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги про визнання права власності на будинок за набувальною давністю тим, що він вільно, добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірним будинком більше 14 років, що узгоджується з положеннями статті 344 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами добросовісності набуття спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за ним права власності за набувальною давністю, позивач був обізнаний, що володіє річчю незаконно, належних доказів відмови власника від права власності на нерухоме майно суду надано не було.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Так, згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний об"єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

На думку колегії суддів, суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та встановив, що позивачем не доведено належними доказами добросовісності набуття спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за ним права власності за набувальною давністю, він знав, що володіє річчю незаконно, належних доказів відмови власника від права власності на нерухоме майно суду надано не було.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивач з 2004 року і по теперішній час безперервно користувався і користується спірною квартирою, та вважає, що його позовні вимоги повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України, оскільки в даному випадку позивачем не доведено добросовісності набуття спірного нерухомого майна, оскільки позивач був обізнаний, що володіє річчю незаконно. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Крім того не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачу тільки під час розгляду справи у першій інстанції стало відомо про власника будинку. Цей факт, навпаки свідчить тільки про користування позивачем спірним будинком, тому правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний будинок за набувальною давністю відсутні.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що його позовні вимоги повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до вказаної норми Закону, для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, позивачем має бути доведено в сукупності такі обставини, як законний об'єкт володіння, добросовісність, відкритість, давність володіння і його безперервність, натомість позивачем не доведено добросовісність набуття спірного домоволодіння.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: