справа № 381/2844/17 головуючий у суді І інстанції - Чернишова Є.Ю.
провадження № 22-ц/824/3311/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_9, про переведення прав та обов'язків співвласника-боржника шляхом визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив перевести на нього права та обов'язки (право власності) співвласника-боржника ОСОБА_3, на 17/100 часток квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на вказану частину квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 та згідно рішення суду з нього стягувались аліменти на утримання позивача до досягнення останнім повноліття, та на утримання у зв'язку з продовженням навчання. Однак, відповідач не сплачував аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 02 квітня 1997 року по 13 червня 2016 року в сумі 82 677 грн. 42 коп. Відповідачу належить ? частка квартири АДРЕСА_1, як частка у спільному майні подружжя, інша ? частка квартири належить позивачеві та його ОСОБА_4 звертався до відповідача із листом, вякому просив відповідача продати свою ? частку квартири, а гроші від продажу направити на погашення боргу по аліментах. Однак, відповідач не з'явився до поштового відділення, лист повернувся як не вручений.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що аліменти на утримання сина він сплачував шляхом перерахування коштів грошовими переказами на рахунок стягувача. Однак, на сьогоднішній день пройшло багато часу і звісно чеки про перерахування аліментів у нього не збереглися. Ті квитанції, які збереглися у відповідача, спростовують твердження позивача про те, що відповідач жодного разу не платив аліменти. ОСОБА_3 не було відомо про стягнення з нього аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів на період навчання позивача. Тобто, злісне ухилення від сплати аліментів з боку відповідача відсутнє. Відповідач також не отримував лист позивача з вимогою продати ? частину квартири для погашення боргу. Позивачем не дотримано вимоги ст. 366 ЦК України, доказів на підтвердження наявності умов, з якими закон пов'язує виникнення в кредитора права вимагати переведення на себе прав та обов'язків боржника не надано. ? частинаквартири є єдиною власністю відповідача, іншого житлового приміщення у нього немає.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що на час розгляду справи відповідач не надав доказів оскарження в суді розміру заборгованості по аліментах.У справі про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції направляв на адресу відповідача, за якою він проживає, судові повістки та судові рішення. Однак, вони поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про небажання відповідача приймати участь у справі. Відповідач не отримував вимогу продати належну йому частину квартири, оскільки не з'явився у поштове відділення зв'язку за поштовим відправленням. Оскаржуваним рішенням не порушується право відповідача на житло, оскільки суд визнав право власності за позивачем лише на 17/100 частин квартири, що відповідає сумі боргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,щоОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6, Т.1).

31 травня 2000 року Фастівським міським судом Київської області видано виконавчий лист у справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліментів в розмірі ? частин всіх видів його заробітку на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 02 квітня 1997 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.7, Т.1).

28 жовтня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Фастівського МРУЮ Київської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повноліттям дитини. Борг по аліментах на день повноліття становить 56 662 грн. (а.с.9, Т.1).

Згідно довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції від 24 жовтня 2013 року, заборгованість по аліментам на день повноліття ОСОБА_4 становить 56 662 грн.(а.с.10, Т.1).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2013року до припинення навчання, тобто до 30 червня 2014 року (а.с.11, Т.1).

10 січня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №381/6175/13-ц, виданим на підставі вищевказаного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області (а.с.13, Т.1).

04 серпня 2014 року відділом державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області надана довідка-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, згідно якої заборгованість по сплаті аліментів станом на 30 червня 2014 становить 6 482 грн. 59 коп. (а.с.16, Т.1).

25 лютого 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 25 лютого 2015 року за виконавчим листом №381/6175/13-ц. Заборгованість складає 6 482 грн. 59 коп. (а.с.14, Т.1).

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання в зв'язку з навчанням в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 09 грудня 2014 року до припинення навчання, тобто до 30 червня 2016 року (а.с.17, Т.1).

09 лютого 2015 року на підставі вказаного рішення виданий виконавчий лист (а.с.18, Т.1).

Відповідно до довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області від 13 червня 2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 13 червня 2016 року становить 19 532 грн. 83 грн. (а.с.19, Т. 1).

Загальний розмір заборгованості по аліментах за період з 02 квітня 1997 року по 13 червня 2016 року складає 82 677 грн. 42 коп.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 05 липня 1996 року, ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.25, Т.1).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2011 року за ОСОБА_7 визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як частку у майні подружжя (а.с.26, Т.1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 липня 2014 року після смерті ОСОБА_7, спадкоємцями належної їй ? квартири стали її діти -ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а.с.27, Т.1).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності ? частка квартири АДРЕСА_1 (а.с.28, Т.1).

11 квітня 2017 року ОСОБА_4направив ОСОБА_3 лист з вимогою, в якій пропонував останньому врегулювати питання заборгованості по аліментах шляхом продажу належної йому частки у квартирі (а.с.24, Т.1).

13 липня 2017 року ОСОБА_4 звернувся доОСОБА_9 з листом про викуп у ОСОБА_3 його ? частки у спільному майні, як першочергові покупці (а.с.23, Т.1).

Згідно звіту про вартість нерухомого майна дійсна вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 04 липня 2018 становить 489 700 грн., вартість ? частки квартири становить 244 580 грн. Сума боргу 82 677 грн. 42 коп. від ? частки квартири боржника ОСОБА_3 складає 17/50 часток (а.с.17-29, Т.2).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанціївиходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом про переведення на нього прав та обов'язків (право власності) співвласника-боржника ОСОБА_3 начастину квартири тавизнання за ним права власності на неї, зазначає про те, що відповідач не сплачує аліменти, які були стягнуті з нього судовими рішеннями, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 82 677 грн. 42 коп.

Так, з матеріалів справи вбачається, що загальний розмір заборгованості, який виник у відповідача перед позивачем, становить 82 677 грн. 42 коп. Вказаний розмір підтверджується довідками відділу державної виконавчої служби та постановами про закінчення виконавчого провадження.

У силу вимог статті 366 ЦК України ОСОБА_4, як співвласникквартири АДРЕСА_1 має право на переведення на нього прав іншого співвласника-боржника ОСОБА_3 та визнання права власності на ту частку квартири, розмір якої відповідає сумі боргу.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач зазначає, що аліменти на утримання сина він сплачував шляхом перерахування коштів грошовими переказами на рахунок стягувача, однак, чеки про перерахування аліментів у нього не збереглися.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи відповідача щодо відсутності у нього заборгованості по аліментах спростовуються наданими суду доказами, зокрема, довідками-розрахунками та постановами державного виконавця. Відповідач не оскаржував постанови державного виконавця, в яких зазначено суму боргу, в рахунок якої позивач просить визнати за ним право власності на частку від належної відповідачу частини квартири.

ОСОБА_3 зазначає, що йому не було відомо про стягнення з нього аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. У зв'язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів на період навчання позивача.

Однак, вказана обставина не спростовує наявність у відповідача заборгованості по аліментах та не є підставою для відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Відповідач вказує на те, що він не отримував лист позивача з вимогою продати ? частину квартири для погашення боргу. Позивачем не дотримано вимоги ст. 366 ЦК України, доказів на підтвердження наявності умов, з якими закон пов'язує виникнення в кредитора права вимагати переведення на себе прав та обов'язків боржника не надано.

Проте, факт подачі апеляційної скарги на рішення суду, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4, та доводи скарги самі по собі свідчать про незгоду відповідача навиділ в натурі частки із його майна. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції та вказуючи на відсутність умов, визначених ст. 366 ЦК України для застосування зазначеного позивачем способу захисту, а саме права вимагати переведення на себе прав та обов'язків боржника, відповідач не зазначає, що він погоджується на продаж своєї частки та не надає доказів можливості виділення його частки квартири в натурі.

При цьому,ОСОБА_3 вказує на те, що ? частина квартири є його єдиною власністю, іншого житлового приміщення у нього немає. Однак, як вірно зазначив у відзиві на апеляційну скаргу позивач, суд першої інстанції визнав право власності за позивачем лише на 17/100 частин квартири, що відповідає сумі боргу. Питання користування зазначеним житловим приміщенням не вирішувалось, а отже, житлові права відповідача не порушені.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_3 залишити без задоволення.

РішенняФастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

ЯворськийМ.А.