П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/9960/14-ц

Номер провадження № 22-ц/824/432/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року, ухвалене під головуванням судді Гуменюк А.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» про визнання недійсним кредитного договору №90/П/84/2008-980, укладеного 05 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра», а також визнання недійсним договору застави майнових прав №15 ДМП від 09 липня 2008 року по договорам купівлі-продажу цінних паперів №Б511/81-06-2/2008/001 від 26 червня 2008 року, договір застави цінних паперів №15 ДМП від 09 липня 2008 року, договір застави майнових прав на передачу квартири у власність до кредитного договору №90/П/84/2008-980 від 28 жовтня 2009 року (похідні правочини від недійсного), укладені на забезпечення кредитного договору №90/П/84/2008-980 від 05 лютого 2008 року.

Позовні вимоги вимоги обґрунтовував тим, що 05 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 90/П/84/2008-980 (далі - кредитний договір), за умовами якого відповідач прийняв зобов'язання надати позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості грошові кошти у сумі 930 356 грн. 10 коп. на строк до 09 липня 2028 року з відсотковою ставкою 18,49% річних. Так, умови кредитного договору суперечать вимогам законодавства, оскільки не містять обов'язкових умов та положень. Укладений договір у значній мірі порушує та звужує визначені законодавством права позивача та встановлює дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін, відтак в силу положень чинного законодавства є недійсним з моменту його укладання. Зазначає, що відповідач, у порушення вимог діючого законодавства, не надав інформації щодо сукупної вартості кредиту, сукупного розміру процентної ставки, сукупних витрат на оцінку майна, обов'язкового страхування, сплату комісій за банківські послуги тощо. Крім того, в оспорюваному кредитному договорі відсутнє абсолютне значення подорожчання кредиту, реальна процентна ставка, вартість супутніх послуг та витрат, відсутній погоджений графік платежів. Крім цього, Позивач зазначає, що Відповідач у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», включив у зміст договору умови, які є несправедливими. Оскільки вказаний кредитний договір є недійсним, відповідно, всі похідні договори, а саме договір застави майнових прав № 15 ДМП від 09 липня 2008 року за договором купівлі-продажу цінних паперів № Б511/81-06-2/2008/001 від 26 червня 2008 року є також недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року (а.с.135-140) у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання правочинів недійсними, - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 02 липня 2018 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що оскаржуване судове рішення не підписано суддею, який у ньому зазначений, що згідно п.5 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для його скасування.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідач, в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, жодної обов'язкової інформації щодо умов укладення кредитного договору не надав, за межами узгодження та обізнаності споживача (позивача) залишилась інформація щодо сукупної вартості кредиту, сукупного розміру процентної ставки, витрат на оцінку майна, обов'язкового страхування, сплату комісій за банківські послуги тощо. Текст кредитного договору не відповідає вимогам нормативно-правових актів, істотних умов він не містить. В оскаржуваному кредитному договорі відсутня сукупна вартість кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту, реальна процентна ставка, вартість супутніх послуг та витрат, відсутній погоджений графік платежів.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції неодноразово досліджував текст оспорюваного кредитного договору з усіма додатками, разом з тим, суд дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про відповідність вказаного кредитного договору вимогам законодавства.

В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача з усіма істотними умовами кредитного договору. Також, на жодний запит суду до відповідача, не надано належним чином завіреної копії письмового підтвердження ОСОБА_2 про надання йому інформації про умови кредитування.

Крім того, висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності прямо суперечить наведеній судом статті 261 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2018 року поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою та надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду в судове засідання на 03 жовтня 2018 року об 09 год. 30 хв.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року №452/2017 постановлено, зокрема, ліквідувати Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області. На виконання вимог Закону, Апеляційним судом міста Києва передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Вербовій І.М. Судді, які входять до складу колегії: ВербоваІ.М. - головуючий суддя, судді: Саліхов В.В., Шахова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року справу прийнято до розгляду та призначено в судове засідання на 07 листопада 2018 року об 09 год. 20 хв. 07 листопада 2018 року розгляд справи відкладено на 28 листопада 2018 року 11 год. 20 хв.

28 листопада 2018 року розгляд справи відкладено на 19 грудня 2018 року об 09 год. 20 хв.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «Надра» - Калантай М.А. просив залишив апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, 31 липня 2018 року до Апеляційного суду міста Києва Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. надіслала відзив на апеляційну скаргу, з підтвердженням направлення його копії позивачу, з якого вбачається, що укладаючи спірний кредитний договір Банком дотримано вимоги діючого законодавства України, всі істотні умови договору сторонами погоджено. Проінформованість позивача про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та процентної ставки випливає з того, що оскаржуваний договір кредиту підписаний позивачем на кожному аркуші, що засвідчує домовленість сторін про умови кредитування. Крім того, відповідно до положень заяви-анкети позичальника від 26 червня 2008 року, яка була підписана перед фактичним укладенням кредитного договору, позивач засвідчив факт ознайомлення з умовами кредитування споживчої нерухомості та відповідно згоди з ними, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Таким чином, підписавши кредитний договір, позивач вступив у договірні відносини з відповідачем, взявши на себе певні обов'язки, зазначені в договорі, з вказаним терміном виконання зобов'язань. Договір було підписано позивачем добровільно, без жодного примусу, зауважень та заперечень. Твердження апеляційної скарги про навмисне приховування відповідачем сукупної вартості кредиту, інших істотних умов кредитного договору, протиправне встановлення Банком платежів, які споживач має сплатити на користь Банку, включення до кредитного договору несправедливих умов, не підтверджуються фактичними обставинами справи та не має доказового обґрунтування.

Крім того, в матеріалах даної справи містяться письмові пояснення представника ПАТ КБ «Надра» - Калантай М.А., з яких, зокрема, вбачається, що посилання ОСОБА_2 на ненадання йому інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, введення його в оману, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч.1 ст.230 ЦК України, є помилковим, оскільки істотними умовами кредитного договору згідно ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі, погашення, розмір, порядок виплати процентів, відповідальність сторін. Згідно з текстом укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 кредитного договору такі умови договором не передбачено. Крім цього, 26 червня 2008 року, підписуючи власноруч Заяву-анкету клієнта, позивач (скаржник), який є фахівцем у галузі права, засвідчив, що з умовами кредитування споживчої нерухомості ознайомлений. Кредитний договір був спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені, тобто Банк надав, а ОСОБА_2 отримав кредит, зобов'язався повернути його відповідно до умов Кредитного договору. Також є незрозумілим, чому ОСОБА_2 як фахівець в області права та бухгалтерського обліку, лише майже через шість років після підписання кредитного договору та отримання кредитних коштів, дійшов висновку, що даний договір суперечить чинному законодавству та звернувся із відповідним позовом до суду.

Скаржник (позивач) до суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за відсутності останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення представника ПАТ КБ «Надра» Калантай М.А., з'ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 09 липня 2008 року між позивачем та відповідачем, укладено кредитний договір № 90/П/84/2008-980 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк прийняв зобов'язання надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості грошові кошти у розмірі 930 356 грн. 10 коп. на строк до 09 липня 2028 року, зі сплатою відсотків у розмірі 18,49 річних (а.с.9-11).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 28 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено Договір застави майнових прав на передачу квартири у власність (далі договір застави) (а.с.13-14).

Крім того, 09 липня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір застави цінних паперів №15 ДМП (а.с.15-16) та Договір застави майнових прав №15 ДМП по договорам купівлі-продажу цінних паперів №Б511/81-06-2/2008/001 від 26 червня 2008 року (а.с.17-18).

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг строку позовної давності почався з 05 лютого 2008 року з дня укладення оспорюваного договору, проте позов пред'явлено до суду лише 02 квітня 2014 року, тобто з пропуском позовної давності; позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено строк для звернення до суду з позовом з поважних причин.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись в повній мірі з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний позивачем спосіб.

Так, згідно з ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою -третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що була чинною на момент укладення оспорюваного кредитного договору, передбачено перелік інформації, про яку споживача повинен повідомити кредитор перед укладенням договору.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сторона відповідача в суді першої інстанції наполягала на застосуванні позовної давності, що є на її думку підставою для відмови у позові, так як строк позовної давності закінчився, поважність пропуску строків для звернення до суду позивачем не доведено.

Так, судом першої інстанції встановлено, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам законодавства, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним. А оскільки в судовому засіданні не встановлено факту недійсності кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору застави майнових прав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору та похідних договорів, оскільки оспорюваний договір підписаний сторонами, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу необхідні відомості, що передувало укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у кредитному договорі, який підписаний позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що умови договору не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначений висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2015 року в справі № 6-1341цс15.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведене, є вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції скаржником (позивачем) не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Разом з тим, враховуючи, що за результатом вирішення спору по суті суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском ОСОБА_2 строку позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги по суті є аналогічними позовним вимогам, а тому такі доводи відхиляються колегією суддів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» Стрюкової ІриниОлександрівни про визнання правочинів недійсними - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова