Провадження №2/522/7959/18
20 грудня 2018 року м.Одеса
Приморський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
Позивачка ОСОБА_1 04.09.2018 року. звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10.11.2028 року, починаючи з 04.09.2018 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що у позивачки з відповідачем 10.11.2011 року народилася спільна донька ОСОБА_3. Дитина, з моменту її народження, проживає з матірю, ОСОБА_1 До листопада 2017 року відповідач сплачував аліменти в несистематичному порядку, після чого припинив сплату аліментів. За весь цей час відповідачем не було сплачено додаткових витрат на навчання, оздоровлення та лікування ОСОБА_3. Також зазначила, що відповідач є державним службовцем, працює в органах прокуратури, має постійний дохід, відтак має змогу сплачувати аліменти щомісячно. У звязку з тим, що відповідач у добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання дитини, позивачка змушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17.09.2018 року провадження у справі відкрито та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 08.10.2018 року.
До суду 10.09.2018 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований з 13.07.2013 року за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не зявився, представником відповідача. адвокатом ОСОБА_4 08.10.2018 року через канцелярію суду надано заяву щодо ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи, призначений на 08.10.2018 року.
У підготовче засідання призначене на 08.10.2018 року позивачка не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю та без фіксації технічними засобами. Також позивачка в заяві не заперечувала проти відкладення розгляду справи.
Розгляд справи враховуючи заяву представника відповідача було відкладено на 01.11.2018 року.
Позивачка ОСОБА_1 у підготовче засідання, призначене на 01.11.2018 року не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю та без фіксації технічними засобами, закрити підготовче засідання та перейти до розгляду справи по суті. Також до заяви долучені копії декларацій про доходи позивачки та відповідача по справі ОСОБА_2
Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Клопотань щодо відкладення або розгляду справи за їх відсутністю до суду не надходило.
Ухвалою суду від 01.11.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 28.11.2018 року.
У судове засідання призначене на 28.11.2018 року зявилася ОСОБА_1
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, відкласти розгляд справи на 11.12.2018 року, у звязку з неявкою відповідача та його представника у судове засідання.
У судове засідання призначене на 11.12.2018 року позивачка ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю та без фіксації технічними засобами. Також в заяві позивачка зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
У судове засідання 11.12.2018 року відповідач не зявився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку (є відмітка курєра про відмову від отримання кореспонденції) , поважних причин неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано.
Відповідно до чинного законодавства, судові повістки надсилаються сторонам по справі - фізичним особам, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Отже на всі судові засідання відповідачу надсилалися судові повістки на зареєстровану адресу його проживання.
Відповідач ОСОБА_2 неодноразово викликався до суду для участі у судових засіданнях та представлення своєї думки щодо заявленого позивачкою позову про стягнення аліментів на доньку, до суду не зявився, клопотань чи заяв по суті спору до суду не надав, причини неявки не повідомив.
Поштова кореспонденція (судові повістки про виклик до суду) направлялися відповідачу за зазначеною адресою, проте була повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням строків зберігання».
На судове засідання призначене на 11.12.2018 року на адресу відповідача була направлена поштова кореспонденція через Спецкурєрську доставку, але вона була повернута з відміткою «від отримання відмовилися», що згідно ч.9 ст.130 ЦПК вважається як повідомлений належним чином.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження по справі та призначення у підготовче судове засідання від 17.09.2018 року та ухвалу суду про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті від 01.11.2018 року розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто ухвали суду є доступними для ознайомлення.
Сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у звязку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки.
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч.1 ст.280 ЦПК України).
З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, заперечень проти позовної заяви не надав, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 20.12.2018 року.
Суд вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка з відповідачем мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №248943, виданим 30.11.2010 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №1154 (а.с.6). В даному свідоцтві батьками зазначені: батько ОСОБА_2, мати ОСОБА_5.
З свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №238897, виданим 28.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1301, вбачається, що позивачці змінено прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 (а.с.7).
Неповнолітня дитина ОСОБА_3 з моменту її народження по теперішній час проживає з матірю, тобто позивачкою по справі, ОСОБА_1.
З матеріалів справи вбачається, що до листопада 2017 року відповідач сплачував аліменти в несистематичному порядку, після зазначеного часу припинив сплату аліментів та до теперішнього часу відповідач взагалі аліменти на утримання дитини не сплачує, додаткових витрат на навчання, оздоровлення та лікування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не надає.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об'єм їх прав та не звільняє від обов'язків відносно дитини.
У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.2 т.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного суд вважає можливим позов ОСОБА_1 - задовольнити, з відповідача ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме, з 04.09.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10.11.2028 року.
Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто 04.09.2018 року.
Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, ч.4 ст.223, 241, ч.2 ст.247, 258, 263-265, 268, 280-282, 354, 430 ЦПК України; ст.ст.180-184, 190, 191 СК України, суд,
Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 20 грудня 2018 року.
Суддя: Домусчі Л.В.