Справа № 570/1690/17
Номер провадження 2/570/199/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача-відповідача ОСОБА_2

представника позивача-відповідача ОСОБА_3

відповідача-позивача ОСОБА_4,

представника відповідача-позивача адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю майна -

в с т а н о в и в :

Позивач-відповідач ОСОБА_2 звернулася до Рівненського районного суду із позовом до відповідача-позивача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 19.05.1979 р. перебувала в шлюбі з відповідачем-позивачем ОСОБА_4 За час перебування у шлюбі ними набуте майно:

-побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха, буд.8, право власності на який 26.12.2012 р. зареєстроване за відповідачем;

-придбано земельну ділянку площею 0,1519 га за адресою: Рівненський р-н., с.Карпилівка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку зареєстроване за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2011 р. №13800, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Спірний будинок хоч і будувався за час шлюбу, але за кошти, подаровані її сином ОСОБА_7, тому і будинок вважає синовим подарунком для неї. Усі необхідні будівельні матеріали купував син. Він був фактичним замовником будівництва і контактував з прорабами, які щомісяця перед ним звітувалися. Усі питання щодо будівництва вирішували вони з сином без відповідача, який не приймав участі у будівництві будинку ні коштами, ні працею.

Оскільки на той час відповідач по документах був власником земельної ділянки, на якій будувався будинок, то і реєстрація права власності на будинок проведена за відповідачем. Крім того, тоді вона не могла передбачити, що їх шлюб буде розірвано і доведеться доводити, що побудований у шлюбі будинок є її особистою власністю. На підтвердження цього свідчить і те, що оригінали правовстановлюючих документів на все майно знаходяться у неї, а не у відповідача, і всі фінансові документи про купівлю будівельних матеріалів, видані на імя сина ОСОБА_7 Оскільки будинок, набутий у шлюбі, є її особистою приватною власністю як дружини, то за законом він не може належати відповідачу при вирішенні судом питання про поділ майна подружжя.

Спірна земельна ділянка, набута у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, про що свідчить п.8 договору купівлі-продажу від 01.11.2011 р.

Згідно заяви від 16.05.2017 р. про збільшення розміру позовних вимог позивач-відповідач ОСОБА_2 вказує, що за час шлюбу ними з відповідачем-позивачем набуто транспортний засіб марки «Форд», модель «Екскорт», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1986, право власності на який зареєстроване за відповідачем.

Крім того за період шлюбу відповідачем-позивачем укладено договір банківського вкладу (депозиту).

Позивач-відповідач ОСОБА_2 просить:

-визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха,8 і припинити право власності відповідача ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок;

-поділити в натурі спільно набуте нею та відповідачем у шлюбі майно: визнати за нею право власності на ? частки земельної ділянки площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати за відповідачем ОСОБА_4 право власності на ? частки земельної ділянки площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

-поділити в натурі спільно набуте у шлюбі майно: визнати за позивачем-відповідачем ОСОБА_2 право власності на ? частки транспортного засобу марка «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1986; визнати за відповідачем-позивачем ОСОБА_4 право власності на ? частки транспортного засобу марка «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1986;

-поділити спільно набуті позивачем- відповідачем та відповідачем-позивачем у шлюбі грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами вкладу (депозиту): визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частки грошових сум (вкладів), включаючи щомісячні відсотки, внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту), укладеними в період з 19 травня 1979 року по даний час між банківською (фінансовою) установою, з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_4, з другої сторони; визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частки грошових сум (вкладів), включаючи щомісячні відсотки, внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту), укладеними в період з 19 травня 1979 року по даний час між банківською (фінансовою) установою, з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_4, з другої сторони.

12.06.2017 р. відповідач-позивач ОСОБА_4 звернувся до Рівненського районного суду із зустрічним позовом, у якому вказує, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 є необгрунтованими та незаконними, оскільки заявлені позовні вимоги щодо визнання власністю ОСОБА_2 належного йому житлового будинку та визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки, автомобіля, банківських вкладів (депозитів) набуті ним після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 за час роздільного з нею проживання і за його особисті кошти.

В обґрунтування зустрічного позову вказує, що у травні 1991 року він отримав 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1.

З 1999 року їх спільне подружнє життя з позивачкою розладналося. На той час вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1.

15.06.1999 року у нього народився син від іншої жінки ОСОБА_8 Після цього він проживав в орендованій квартирі разом з цивільною дружиною та сином, а також у квартирі по вул. Є.Коновальця, проте надалі вони з ОСОБА_2 перестали проживати спільно і вести спільне господарство. Після народження сина сімейні відносини з ОСОБА_2 у них фактично припинилися.

У 2000 році ОСОБА_2 була звільнена з роботи і переїхала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2, доглядаючи хвору матір і з того часу вона не працювала.

З 01.09.2000 року вони ніколи не проживали разом з ОСОБА_2, сімейних стосунків не підтримували з літа 1999 року та не вели спільного господарства. Він разом з малолітнім сином і цивільною дружиною проживав у м.Рівне.

У 2001 році ним було придбано за особисті кошти автомобіль Форд Ескорт, 1987 року випуску.

Рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 03.08.2010 р. №1453 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» йому було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0.15 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд в с.Карпилівка.

Городоцькою сільською радою 21.07.2001 року йому також було видано державний акт на вказану земельну ділянку серії ЯК 266535, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів за №02880, кадастровий номер земельної ділянки :10:043:0364.

На час передачі йому у власність вказаної земельної ділянки він не проживав сімєю з ОСОБА_2 вже більше 10 років.

У подальшому вказану земельну ділянку він продав і на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.11.2011 р. №13800 купив іншу земельну ділянку на території с.Карпилівка Рівненського району площею 0,1519 га. На ній він розпочав будівництво, де планував проживати. Іншого житла він не має.

28.03.2012 р. він домовився про будівництво будинку з ОСОБА_9, про що було укладено цивільно-правовий договір №8 від 28.03.2012 р. про виконання будівельних робіт.

У грудні 2012 р. будинок було введено в експлуатацію та зареєстровано за ним право власності.

У кінці грудня 2016 р. позивач-відповідач ОСОБА_2 викрали у нього всі документи на будинок по вул. Тихій у с.Карпилівка та всі документи про витрати на будівництво, про що він звернувся до прокуратури Рівненської області і йому рекомендовано звернутися до суду.

Вказує, що спірний будинок побудовано ним, а не позивачкою, з якою вони не проживали з 1999 року у звязку з припиненням шлюбних відносин, тому підстав для визнання за нею або спільною сумісною власністю подружжя немає.

Автомобіль Ford Escort було придбано ним також після припинення у 1999 році шлюбних відносин.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 просить визнати за ним особистою приватною власністю, набуте за час окремого проживання з ОСОБА_2:

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха,8

-земельну ділянку площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району;

-автомобіль «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1986.

В суді позивач-відповідач ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити. Крім того, повідомила, що відповідач-позивач ОСОБА_4 до подачі позову до Рівненського районного суду про розірвання шлюбу час-від-часу проживав за її місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, де вона доглядала за своєю хворою матрі"ю. Пояснює, що її син ОСОБА_7 позичив у людей гроші для будівництва будинку в с.Карпилівка, а вона відповідно написала розписку про позику у нього коштів на будівництво будинку, однак до цього часу коштів не віддала. Пояснює, що будинок будував її син за позичені у людей кошти. Відповідач-позивач ОСОБА_4 участі в будівництві будинку не приймав. Він на даний час там проживає там і чинить їй перешкоди у користуванні її власністю. Просять відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 в суді зустрічний позов підтримали та просять його задоволити, з підстав які вказані у позові. У задоволенні первісного позову просять відмовити.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, допитаних як свідків позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у частині першій статті 70 СК України.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, що міститься у постанові від 01 липня 2015 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-612цс15, для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судом встановлено, що сторони з 19.05.1979 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27.11.2017 р. згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області а.с.162.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами під час шлюбу набуто у спільну сумісну власність подружжя наступне майно:

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха,8;

-земельна ділянка площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- транспортний засіб марки «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1986;

-грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами вкладу (депозиту).

Відповідач є титульним власником вказаного майна.

Підстав передбачених ч.2 та ч.3 ст.70 СК України для відступлення від засади рівності часток подружжя по справі не встановлено.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На думку суду, доводи відповідача-позивача ОСОБА_4 про окреме проживання сторін з 1999 року не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються рішенням суду у цивільній справі №570/1389/17 від 27.11.2017 р. про розірвання шлюбу, де встановлено, що сторони не проживають разом з часу подачі позивачем ОСОБА_4 позову до суду.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається належних, достатніх і допустимих доказів, що спірні житловий будинок, земельна ділянка, автомобіль та грошові вклади належать комусь особисто із подружжя.

Пояснення позивача-відповідача ОСОБА_2 щодо отримання нею у подарунок від сина ОСОБА_7 побудованого спірного будинку в с.Карпилівка по вул.Тихій, буд.8 не заслуговують на увагу. А наявність розписки між нею та сином може свідчить про наявність грошових зобовязань. Вимоги інших осіб, щодо цього обєкту нерухомого майна не є предметом розгляду у даному спорі.

Доводи позивача-відповідача ОСОБА_2 про те, що спірний будинок належить їй на праві особистої приватної власності не заслуговують на увагу, та до їх обґрунтування суд ставиться критично. В суді позивач відповідач ОСОБА_2 пояснила, що спірний будинок був побудований за кошти, отримані в борг ОСОБА_7 та повторно нею позичені у сина ОСОБА_7, доказом чого є розписка від 17.01.2012 р. На думку суду, вказані доводи на увагу не заслуговують, оскільки належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відтак спірний житловий будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом, зважаючи на предмет доказування та п.п.5, 10 ч.3 ст.2 ЦПК України, було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-позивача ОСОБА_4, заявленого 04.09.2018 р., щодо призначення у справі судової-технічної експертизи документа розписки від 17.01.2012 р. на предмет виготовлення рукописного тексту розписки у той час, яким датований документ. В судовому засіданні 04.09.2018 р. позивач-відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-позивача ОСОБА_4 щодо витребування відносно свідка ОСОБА_7 сина сторін у справі даних про отримання ним доходів за період будівництва будинку, оскільки, на думку суду, ця особа перебуває у вказаному спорі у статусі свідка і він під час допиту як свідка заперечив проти витребування відносно нього такої інформації. На думку суду, його показання як свідка є джерелом доказів, а не збирання відносно особи інформації у справі, яка не є стороною у вказаному спорі.

Пояснення відповідача-позивача ОСОБА_4 про належність йому на праві особистої приватної власності спірної земельної ділянки спростовуються п.8 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.11.2011 р., де вказано, що покупець ОСОБА_4, свідчить, що ці факти доведені до його відома, земельна ділянка…; на момент укладення цього договору він перебуває в шлюбі з ОСОБА_2, яка надала свою згоду на її придбання, і ця земельна ділянка набувається ними за взаємною згодою як спільна сумісна власність (а.с.8).

Тобто за наявності такої умови договору та нотаріальної згоди на використання спільних грошових коштів відповідач-позивач ОСОБА_4 та його дружина під час придбання земельної ділянки діяли спільно, давали свою згоду та усвідомлювали, що використовують при укладанні угоди спільні сімейні накопичення та без надання згоди другим з подружжя укладання договору було б неможливим, або під час їх оформлення довелося б проінформувати одного з подружжя про придбання майна за особисті кошти та довести одному з подружжя і нотаріусу право особистої власності на грошові кошти, за які набувається майно.

Проте відповідач-позивач ОСОБА_4 погодився на оформлення і укладання договору за участю дружини, набуваючи майно за взаємною згодою у спільну сумісну власність.

Крім того суд враховує, що сторони перебували у шлюбі з 1979 року, що свідчить про тривалу спільність ведення сімейного бюджету та можливість сумісного накопичення грошових коштів як за рахунок спільних коштів, так і за рахунок спільної праці, в тому числі ведення домашнього господарства і виховання дітей.

Враховуючи те, що транспортний засіб, який є предметом позову, набутий сторонами під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, при цьому поділ майна за взаємною згодою ними не здійснено, а жодних доказів протилежного відповідач суду не надав, суд приходить до висновку, що це майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Окрім того, відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Спірне майно, а саме: автомобіль марки «Форд», модель «Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1986, виключає можливість його реального поділу між сторонами, грошова компенсація вартості вказаного автомобіля ніким із сторін на депозитний рахунок суду не вносилася, тому зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін.

Відповідно до положень ст.70 СК України, ст.370 ЦК України частки позивача та відповідача у спірному майні є рівними і становлять по 1/2 частині кожного.

Згідно ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно дост. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і при цьому вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За встановлених по справі обставин, суд прийшов до висновку, що грошові кошти, а саме: 83 грн. 02 коп. згідно договору SAMDN 3203 рахунок 1376 та 200 грн. згідно договору SAMDNWFD000 рахунок 0228, які розміщені на депозитних вкладах ПАТ КБ «Приватбанк» є спільною сумісною власністю ОСОБА_2П та ОСОБА_4, оскільки набуті під час шлюбу, а отже в порядку поділу спільного майна подружжя сторони мають право, кожен на 1/2 частину грошових коштів, а саме в розмірі 141 грн. 51 коп.

Виходячи з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, суд залишає сплачений сторонами судовий збір за ними.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задоволити частково.

Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха,8, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виділивши кожному у власність по 1/2 частки житлового будинку та визнавши за ними право власності на вказане майно.

Поділити земельну ділянку площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виділивши кожному у власність по ? частки земельної ділянки площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та визнавши за ними право власності на вказане майно.

Визнати автомобіль марки «FORD Escort», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1987, (свідоцтво про реєстрацію ТЗ РВС №225970) об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснити поділ автомобіля марки «FORD Escort», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1987, (свідоцтво про реєстрацію ТЗ РВС №225970) між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шляхом визнання за кожним з них по 1/2 ідеальній частці з припиненням права спільної сумісної власності на цей автомобіль.

Визнати, що грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках 1376 та 0228 ПАТ КБ "Приватбанк", є спільною власністю подружжя.

Поділити спільно набуті у шлюбі грошові суми (вклади), депозити 1376 та 0228 ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 283 грн. 02 коп. та визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на ? частки цих грошових сум (вкладів) за кожним з них.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха,8 і припинити право власності відповідача ОСОБА_4 на вказаний будинок - відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю майна задоволити частково.

Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха,8, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виділивши кожному у власність по 1/2 частки житлового будинку та визнавши за ними право власності на вказане майно.

Поділити земельну ділянку площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виділивши кожному у власність по ? частки земельної ділянки площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, яка розташована на території с.Карпилівка Рівненського району і має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та визнавши за ними право власності на вказане майно.

Визнати автомобіль марки «FORD Escort», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1987, (свідоцтво про реєстрацію ТЗ РВС №225970) об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснити поділ автомобіля марки «FORD Escort», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1987, (свідоцтво про реєстрацію ТЗ РВС №225970) між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шляхом визнання за кожним з них по 1/2 ідеальній частці з припиненням права спільної сумісної власності на цей автомобіль.

В решті позовних вимог, а саме визнання за ОСОБА_4 особистою приватною власністю земельної ділянки, площею 0,1519 га, кадастровий номер 56:246:833:00:10:034:0068, що розташована на території с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області, та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Карпилівка, вул.Тиха, буд.8, автомобіля «FORD Escort», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1987, (свідоцтво про реєстрацію ТЗ РВС №225970) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач-відповідач ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4., Рівненська обл.

Відповідач-позивач ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5., с.Карпилівка, вул.Тиха, буд.8., РНОКПП НОМЕР_3.

Повне судове рішення складено 10.09.2018 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.