Справа № 211/1842/18
Провадження № 2/211/1324/18
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
05 вересня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд зобовязати відповідача протягом трьох робочих днів з моменту набрання чинності рішення в залі судового засідання № 305 Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу в його присутності та секретаря судового засідання того ж суду ОСОБА_6 в робочий день о 12-00 годині спростувати недостовірну інформацію про нього і вибачитися перед ним за розповсюдження недостовірної інформації, яке мало місце 23.04.2018 р. В обґрунтування позову зазначив, що 23 квітня 2018 р. відповідачка в присутності секретаря судового засідання Семко Н.А. розповсюдила недостовірну інформацію щодо нього, стверджуючи, що він шахрай такий самий, що сидять за гратами. При цьому двічі повторила, що вона в цьому впевнена. Вважає, що відповідачка ствердила, що він шахрай в розумінні Кримінального кодексу України, публічно поширює неправдиву недостовірну інформацію щодо нього, оскільки будь-яка людина не хоче уславитися «шахраєм», адже цей ярлик може повністю змінити ставлення оточуючих до його персони. Поширення такої інформації щодо нього серед працівників Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу порочить його честь і гідність, оскільки відповідачка намагається своїми протиправними діями змінити його позитивну соціальну оцінку в очах оточуючих, чим порушила його звичний спосіб життя, оскільки він аналізував свої взаємовідносини з працівниками суду, що призвело до моральних страждань: після звинувачень його в шахрайстві він частково встратив впевненість в правильності своїх вчинків, правильності вибору. Тому з метою відновлення його психологічного становища просить задовольнити заявлені вимоги.
Ухвалою суду від 17 травня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалами суду від 18 липня 2018 року та 05 вересня 2018 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1, третя особа: прокуратура Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди, відшкодування витрат на інформаційно-консультаційні послуги для поновлення порушених прав.

Ухвалою суду від 05 березня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про недовіру судді Ніколенко Д.М.

Протокольною ухвалою від 05 вересня 2018 року за клопотанням відповідача посвідчено довіреність ОСОБА_2 на ведення справи її представниками ОСОБА_3, та ОСОБА_5 на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 62 ЦПК України, довіреність приєднана до справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в позові, просив задовольнити їх в повному обсязі. Зазначив, що відповідачка висловлювалась на його адресу поза межами судового засідання як до фізичної особи, оскільки як до представника юридичної особи вона ставиться до нього лише в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позов не визнали, відповідач пояснила, що нею було сказано це в стані афекту, позивача вона тоді сприймала саме як представника банку, а не як особистість, тому й висловлювалась на його адресу як представника АТ КБ «Приватбанк», називаючи його шахраєм, асоціювала його з АТ КБ «Приватбанк», однак не мала на увазі якийсь кримінальний підтекст у відношенні до позивача як фізичної особи.

Вислухавши доводи сторін, представників відповідача, дослідивши матеріали справи і інші докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Як встановлено судом, в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 210/2665/17 за первісним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, за обєднаним зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Криворізької філії, прокуратури Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості, стягнення збитків (реальних та упущеної вигоди), про відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення моральної шкоди.

При відтворенні аудіозапису розмови сторін, судом встановлено висловлювання відповідачки, яке нею не заперечується: «Ви шахрай як такі, що сидять за решоткой».

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Разом із тим за змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

В той же час, за змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно п. 2 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова №1), при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК), законів України: від 16 листопада 1992 року №2782-XII «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (далі Закон про пресу), від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію», від 21 грудня 1993 року № 3759-XII «Про телебачення і радіомовлення» (у редакції Закону від 12 січня 2006 року № 3317-IV), від 23 вересня 1997 року № 540/97-ВР «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини.

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції (пункт 19 Постанови № 1).

В розясненнях, викладених в п. 17 Постанови №1, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 березня 2018 рокуу справі № 761/18244/16-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин, інформація, висловлена відповідачем ОСОБА_2 перед розглядом цивільної справи № 210/2665/17 в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не може бути визнана як недостовірна за результатами розгляду даної справи, оскільки, на думку суду, є оціночним судженням, думкою, переконанням відповідача по відношенню до позивача як представника банку, а не фізичної особи, тому ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

При цьому відповідач не усвідомлювала глибинне значення слова «шахрай», що підтверджується як нею в судовому засіданні, так і відтворенним аудіозаписом, з якого слідує, що сказане нею висловлювання було під впливом від емоцій при отриманні відзиву АТ КБ «Приватбанк» на її позов.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з недоведеністю факту неправомірного поширення відповідачем негативної інформації стосовно позивача, яка порушує його честь та гідність

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 94, 201, 277 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення по справі складено 07.09.2018 року.

Суддя Д.М.Ніколенко