Справа № 2-777/09 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/232/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника апелянтів - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Скиби Р.В. про закінчення виконавчого провадження та ОСОБА_5 про визнання дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Скиби Р.В. неправомірними,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулись до Залізничного районного суду м. Львова зі скаргами, у яких просили визнати дії державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції Скиби Р.В. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 17899612 від 26.12.2011 року неправомірними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 17899612 від 26.12.2011 року, зобов'язати державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції Скибу Р.В. здійснити усі процесуальні дії по стягненню з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 - 81614 грн. 33 коп., визнати дії державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції Скиби Р.В. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 17899884 від 26.12.2011 року неправомірними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 17899884 від 26.12.2011 року, та зобов'язати державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції Скибу Р.В. здійснити усі процесуальні дії по стягненню з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 - 15491,63 грн.

Свої вимоги мотивували тим, що 24.02.2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали по пошті із Залізничного районного суду м. Львова ухвалу про відкриття провадження у справі від 09.02.2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ВГІРФО Залізничного РВ ЛМУГУ МВС України у Л/о та інш. про визнання втратившими права на користування житлом та виселення. До зазначеного позову додані зокрема: рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21.05.2009 року з резолютивної частини якого вбачається, стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 81533 грн. 33 коп. та 81 грн. судових витрат по справі а всього 81614 грн. 33 коп.; стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 - 81533 грн. 33 коп. та 81 грн. судових витрат по справі а всього 81614 грн. 33 коп. Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1, правовстановлюючі документи на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2, які подаровані ОСОБА_3 - своїй дочці ОСОБА_8, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 17899884 від 26.12.2011 року в якій встановлено, що згідно заяви стягувана від 20.12.2011 року борг ОСОБА_3 в сумі 81614 грн. 33 коп. сплачено нею в добровільному порядку на користь ОСОБА_5 та інші документи, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 17899612 від 26.12.2011 року в якій встановлено, що згідно заяви стягувана від 20.12.2011 року борг ОСОБА_3 в сумі 81614 грн. сплачено нею в добровільному порядку на користь ОСОБА_6 та інші документи. З телефонної розмови з державним виконавцем, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 довідались, що вказане виконавче провадження знищено, а вищевказані постанови про закриття виконавчого провадження винесені на підставі їх заяв. Оскільки жодних заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не писали, останні і звернулись до суду зі скаргами, які просили задовольнити, вважаючи, що дії державного виконавця неправомірні, та просили поновити строк для подання скарги.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Скиби Р.В. про закінчення виконавчого провадження та ОСОБА_5 про визнання дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Скиби Р.В. неправомірними - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржили ОСОБА_5, ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі посилаються на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначають, що постанов про закінчення виконавчих проваджень від 26.12.2011 року вони не отримували та довідались про них лише 24.05.2015 року, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про виселення. Вказують, що факт знищення виконавчих проваджень не було встановлено належними доказами, в результаті чого районним судом зроблено передчасні висновки. Зазначають, що суд не надав належної оцінки протоколам допиту свідка ОСОБА_3 від 02.06.2015 року, одночасного протоколу допиту свідка ОСОБА_3, потерплої ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 від 03.06.2015 року в кримінальному провадженні за № 0000015 від 31.03.2015 року. Крім цього вважають, що суд безпідставно відхилив клопотання представника ОСОБА_2 про визнання явки заінтересованої особи ОСОБА_3 в судове засідання по даній справі обов'язковою, та проігнорував клопотання від 26.12.2017 року про відкладення розгляджу справи. Просять ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з таких підстав.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 385 ЦПК України (в редакції 2004 року, який був чинним на час подання скарги) скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 449 ЦПК України (в редакції 2017 року).

Іншого порядку обчислення строків для звернення із скаргою на оскаржувану постанову положення Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови) не містять.

Пропущений з поважних причин строк ля подання скарги може бути поновлено судом (ч. 2 ст. 385 ЦПК України (в редакції 2004 року, ч. 2 ст. 449 ЦПК України (в редакції 2017 року).

Як роз'яснено в пункті 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Як убачається з матеріалів справи, та безспірно встановлено районним судом, оскаржувані постанови про закінчення виконавчого провадження винесено 26 грудня 2011 року, а матеріали даних виконавчих проваджень знищено через закінчення строків їх зберігання (т.2 а.с. 180). З даною скаргою стягувачі звернулися до суду у березні 2015 року (т.2 а.с. 41, 124), тобто з пропуском встановленого строку.

Колегія суддів критично оцінює доводи стягувачів, що про наявність оскаржуваних постанов їм стало відомо лише у 2015 році. Подання скарг на постанови від 26.12.2011 року у 2015 році, тобто після спливу трьох років з моменту винесення постанов, свідчить, що стягувачі не проявляли жодної заінтересованості щодо примусового виконання рішення, ухваленого судом ще у 2009 році. Наведене не може бути поважною причиною для поновлення пропущеного строку, тому суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні скарг.

З врахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 14.09.2018р.

Головуючий

Судді: