Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 661/1709/17-ц

провадження № 61-22845св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданіка В. В., від 27 лютого 2018 року

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області.

Заява мотивована тим, що під час Великої Вітчизняної війни у період з 01 січня 1943 року до 09 травня 1945 року вона була змушена працювати у колгоспі, оскільки її батько - ОСОБА_2, був мобілізований, а мати - ОСОБА_3, була інвалідом другої групи і не могла працювати. Документи, що підтверджують факт її роботи у період війни, у колгоспі не збереглися.

Факт ії роботи в період з 01 січня 1943 року до 09 травня 1945 року можуть підтвердити свідки: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які на той час були її сусідами, а також у погосподарських книгах зазначені відомості про І склад її родини.

Встановлення факту її роботи у період війни необхідно для реалізації права на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки управлінням праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області відмовлено у встановлені їй статусу учасника війни.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати факт її роботи під час Великої Вітчизняної війни в період з 01 січня 1943 року до 09 травня 1945 року.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Ведяшкіної Ю. В. від 18 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт роботи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки селища Ново-Королі Сокільського району Іванівської області Російської Федерації, під час Великої Вітчизняної війни, а саме в період з 01 січня 1943 року до 09 травня 1945 року.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що в архівах відсутні офіційні документи про роботу заявника, у інший спосіб факт її роботи встановити неможливо, а тому надані заявником інші письмові докази та письмові поясненнями свідків є належним підтвердження встановленого судом юридичного факту.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області задоволено.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року скасовано.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Роз'яснено ОСОБА_1 її право вирішення спору в порядку позовного провадження з урахуванням правил юрисдикції такого спору.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1, виходив із того, що порядок набуття статусу «учасника війни», а також прийняте суб'єктом владних повноважень - управлінням праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області, рішення про відмову у наданні заявнику зазначеного статусу, набуття якого породжує юридичні наслідки, тобто є підставою для виникнення права на отримання пенсії та додаткових соціальних пільг, а тому вбачається спір про право, який підлягає розгляду за правилами позовного провадження.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що подана нею до суду заява містить вимоги про встановлення факту роботи під час війни у період 1943- 1945 років, а не вимоги про встановлення їй статусу учасника війни і не факту належності особи до ветеранів війни. Встановлення факту роботи в період Великої Вітчизняної війни їй необхідно для подальшого звернення до управління праці та соціального захисту населення за встановленням статусу учасника війни.

При цьому суд апеляційної інстанції в одних правовідносинах, в одному і тому ж судовому процесі, з одних і тих же підстав дійшов різних висновків, внаслідок неоднакового використання та тлумачення норм процесуального права, а саме: частини першої, пункту 5 частини другої статті 234, частини шостої статті 235, статей 256-259 ЦПК України 2004 року, та помилково визначив у цих правовідносин спір про право. Крім того, обґрунтовуючи свою постанову з посиланням на порядок, що є обов'язковий для урахування Комісією при встановленні особі статусу учасника війни, апеляційний суд не встановив будь-яких обмежень щодо допустимості доказів, які надаються суду при встановленні факту, що має юридичне значення, а саме факту роботи в роки Другої світової війни.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 18 березня 1996 року Новокаховським міським відділом управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області видано паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки селища Ново-Королі Сокільського району Іванівської області Російської Федерації.

У листі Міністерства соціальної політики України від 18 січня 2017 року № 374/0/112-17/201 на звернення ОСОБА_1 щодо встановлення статусу учасника війни та надання пільг роз'яснено, що особам, які народились після 31 грудня 1932 року, статус учасників війни може бути встановлено лише за наявністю документів та інших доказів, що незаперечно підтверджують факт роботи в період війни.

Відповідно до листа від 18 лютого 2016 року № 162-01-40-495 адміністрація міського округу Сокольський Нижегородської області Російської Федерації повідомила, що підтвердити стаж роботи ОСОБА_1 не представляється можливим у зв'язку з відсутністю документів. Документи по особистому складу робітників колгоспу «Білорус» (с. Ново-Короли, с. Корчагово, с. Починки) Ковригіиської сільської Ради Сокольського району Іванівської області за період 1941- 1945 pоків на зберігання до архіву не надходили.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 234 ЦПК України 2004 року).

Пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України 2004 року визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 256 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини четвертої статті 256 ЦПК України 2004 року суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, не врахував, що заявник у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересованою особою вказував управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області, а також, що встановлення факту роботи в період Великої Вітчизняної війни необхідно для подальшого звернення до управління праці та соціального захисту населення за встановленням статусу учасника війни, а тому, між вказаними особами не існує спору про право.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, звернувшись до суду із заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт її роботи під час Великої Вітчизняної війни в період з 01 січня 1943 року до 09 травня 1945 року, однак апеляційний суд, вийшовши за межі заявлених нею вимог, досліджував обставини щодо встановлення заявнику статусу учасника війни.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з наступними змінами і доповненнями визначено правовий статус ветеранів війни, порядок його отримання.

Статтею 9 цього Законуу редакції, чинній на час звернення заявника до суду,встановлено, що особами, які належать до учасників війни вважаються особи, які в період Великої Вітчизняної Війни 1941-1945 років та війни 1945 року з імперіалістичною Японією працювали в тилу на підприємствах, в установах, організаціях, колгоспах, радгоспах, індивідуальних сільських господарствах, а спорудженні оборонних рубежів, заготівлі палива, продуктів, переганяли худобу, навчались у цей період у ремісничих, залізничних училищах, школах і училищах фабрично-заводського навчання та інших закладах професійно-технічної освіти, на курсах професійної підготовки або під час навчання в школах, вищих і середніх спеціальних навчальних закладах працювали в народному господарстві та на відбудові об'єктів господарського і культурного призначення.

Особам які народились до 31 грудня 1932 рокувключно і з поважних причин не можуть надати документи, що підтверджують факт роботи в період війни, статус учасника війни може бути встановлений за поданням відповідних комісій у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особам, які народились після 31 грудня 1932 рокустатус учасника війни може бути встановлено лише за наявності документів та інших доказів, що незаперечно підтверджують факт роботи у період війни без рішень відповідних комісій.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України апеляційний суд: на зазначені положення закону уваги не звернув; не врахував, що встановлення факту роботи ОСОБА_1 під час Великої Вітчизняної війни в період з 01 січня 1943 року до 09 травня 1945 року не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки вимоги про встановлення статусу учасника війни ОСОБА_1 не заявлялись; не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Прохання касаційної скарги про залишення в силі рішення суду першої інстанції не може бути задоволено, оскільки апеляційний суд не перевірив рішення районного суду на предмет його законності й обгрунтованості, а формально й невірно пославшись на наявність спору про право, скасував судове рішення і залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 27 лютого 2018 року скасувати, справу передатина новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк