ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/631/18

Головуючий у першій інстанції - Чурупченко М. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/319/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

сторони: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Корюківська районна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою голови комісії з ліквідації Корюківської районної державної лабораторії Держпрожспоживслужби України Богдан Тетяни Яківни на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2018 року (місце ухвалення - м. Корюківка, дата складання повного тексту - 24.09.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику та стягнення надбавок,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику та стягнення надбавок. З врахуванням збільшення (уточнення) позовних вимог позивач в позові просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за затримку виплати сум при звільненні, за весь час затримки, з часу звільнення з 02.02.2018 по час фактичної виплати відповідачем зазначених коштів - по 02.03.2018 у розмірі 3694,14 грн, та заборговану надбавку за складність, напруженість у роботі 30 % (442,20 грн на час її скасування) за період з 01.06.2015 по день звільнення - по 02.02.2018, у розмірі 19197,00 грн, стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається, що була звільнена відповідачем 02.02.2018, у зв»язку з чим відповідачем через місяць після звільнення, а саме 02.03.2018 на рахунок ОСОБА_2 було перераховано розрахункові кошти, а ще пізніше на підставі перевірки Управління Держпраці у Чернгіівській області перераховано 100 грн. Середня заробітна плата перед звільненням позивача становила 3694,14 грн без відрахування податків, тому до стягнення підлягає зазначена сума за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.

В позові позивач зазначає, що перевіркою Управління Держпраці у Чернігівській області було виявлено, що з 03.06.2015 відповідач незаконно зняв з позивача надбавку за складність, напруженість у роботі 30 % (442,20 грн), та не повідомив ОСОБА_2 про зміну істотних умов праці за два місяці, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 32, ст. 103 КЗпП України. Посилаючись на наказ Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 8 від 26.01.2015, згідно якого розмір встановлених позивачу надбавок за вислугу років, складність і напруженість, та шкідливі умови праці, становив 30 % - 442,20 грн, 8 % - 117,92 грн, загальний розмір заборгованості відповідачем за надбавкою, складністю, напруженістю у роботі за період з 01.06.2015 по день звільнення - 02.02.2018 становить 19197,00 грн.

Рішенням Корюківського районного суду від 24.09.2018 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю. Стягнуто з Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_2: середній заробіток за затримку виплати сум при звільненні, за весь час затримки, з 02.02.2018 по 02.03.2018, у розмірі - 3694, 14 грн; надбавку за складність, напруженість у роботі 30% (442,20 грн на час її скасування) за період з 01.06.2015 по 02.02.2018, у розмірі - 19197,00 грн; 500,00 грн у повернення понесених витрат на юридичні послуги, а всього - 23391,14 грн. Стягнуто з Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь держави, судовий збір у розмірі - 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням відповідачем трудових права позивача, оскільки було змінено діючі умови оплати праці в бік погіршення, про що не було повідомлено позивача не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни, крім того не проведено розрахунок в день звільнення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду голова комісії з ліквідації Корюківської районної державної лабораторії Держпрожспоживслужби України Богдан Т.Я. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 24.09.2018, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з неповним з»ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заявник посилається, що суд першої інстанції невірно взяв за основу висновки перевірки Управління Держпраці у Чернігівській області щодо відсутності попередження про зняття надбавки за складність та напруженість, оскільки такі надбавки виплачуються працівникам у межах фонду оплати праці, вона не має обов»язкового характеру, рішення про її встановлення (скасування, зменшення) приймає керівник, який має право вирішувати ці питання на власний розсуд без додаткового узгодження, залежно від наявності коштів шляхом видання відповідного наказу. Крім того, виплата, зменшення чи скасування надбавки за складність та напруженість у роботі не є тією виплатою зі зміною якої потрібне попередження працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці.

У скарзі заявник зазначає, що 02.04.2015 була проведена робоча нарада за результатами якої був складений протокол, яким було оформлено ознайомлення всіх працівників з наказом № 18 від 03.06.2015, останнім з відповідача «знято» надбавку у зв»язку із зменшенням досліджень, навантаження на неї, як на працівника лабораторії, зменшення обсягу роботи тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги голови комісії з ліквідації Корюківської районної державної лабораторії Держпрожспоживслужби України Богдан Т.Я., посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що наказом № 1 від 02.02.2018 Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів звільнено ОСОБА_2, лаборанта ветмедицини 02.02.2018 за власним бажанням, згідно поданої заяви, ст. 38 КЗпП України (а.с. 46).

Згідно довідки відповідача ОСОБА_2 дійсно працювала в Корюківській районній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на посаді лаборанта ветмедицини і її середній заробіток складає 3694,14 грн (а.с. 49).

Наказом директора Корюківської районної державної лабораторії ветмедицини Богдан Т.Я. № 8 від 26.01.2015, за рахунок економії заробітної плати вирішено виплачувати із позабюджетних коштів за вислугу років, складність і напруженість, та шкідливі умови праці, серед інших працівників, лаборанту ветмедицини ОСОБА_2: 30 % - 442,20 грн; 8 % - 117,92 грн (а.с. 50).

Відповідно до наказу № 18 від 03.06.2015 в зв»язку з зменшенням досліджень, навантаження на працівників лабораторії, обсягу роботи, зняти за складність і напруженість з ОСОБА_2 30 % (а.с. 51).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Корюківська районна державна лабораторія державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з 22.02.2018 перебуває в процесі припинення, головою комісії з припинення є Богдан Т.Я. (а.с. 36-40).

Постановою Управління держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу № 25-12-010/0072/38 від 20.03.2018 встановлено, що при звільненні 02.02.2018 ОСОБА_2 виплата всіх сум, що належать їй від організації, проведена лише 02.03.2018 (а.с. 25).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем допущено порушення трудового законодавства, оскільки незаконно було знято з позивача надбавку за складність, напруженість у роботі, чим змінив діючі умови оплати праці в бік погіршення та не повідомив не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни, не проведено розрахунок в день звільнення.

Проте, колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Не спростовують правильних висновків суду в цій частині доводи апеляційної скарги, оскільки середній заробіток стягнуто за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 за період з 02.02.2018 по день вилати 02.03.2018, в апеляційній скарзі скаржник посилається на перебування ОСОБА_4 на лікарняному у листопаді 2017 року, проте зазначені обставини не впливають на обґрунтованість рішенння суду першої інстанції.

Разом з тим, висновок суду про задоволенння вимог щодо стягнення надбавки за складність, напруженість в роботі за період з 01.06.2015 по день звільнення є необґрунтованим, який не відповідає нормам діючого трудового законодавства враховуючи наступне.

Згідно із частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналогічні положення викладені у статті 15 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Так, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри надбавок, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника надбавок обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено колективним договором.

Частина четверта статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру надбавки, позбавлення працівників надбавок повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2790цс16.

Згідно наказу Корюківської районної державної лабораторії від 07.03.1973 № 19, ОСОБА_2 прийнято лаборантом з 07.03.1973, що вбачається з копії трудової книжки позивача (а.с. 4 зв.сторона).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про ветеринарну медицину» спеціалісти ветеринарної медицини - лікарі та фельдшери ветеринарної медицини, які мають відповідний диплом та здійснюють діяльність з профілактики, оздоровлення, діагностики і лікування тварин, проведення ветеринарно-санітарної експертизи або іншу ветеринарну діяльність.

Постановою КМУ від 25.07.2007 № 972 «Про затвердження Порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістам державних установ ветеринарної медицини» встановлено, що надбавки за вислугу років установлюються спеціалістам державних установ ветеринарної медицини, які проводять лабораторно-діагностичні дослідження, ветеринарно-санітарну експертизу на ринках, лікувально-профілактичні роботи, здійснюють ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на державному кордоні і транспорті.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Порядку, до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавок за вислугу років, зараховується час роботи в державних установах ветеринарної медицини на посадах, зазначених у переліку згідно з додатком.

Посаду лаборанта не визначено Законом України «Про ветеринарну медицину», як посаду спеціаліста ветеринарної медицини, тому лаборанти не мають права на надбавку за вислугу років.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в обґрунтування наявності підстав для задоволенння позову в цій частині посилається на норми Конституції України та трудового законодавства, разом з тим матеріали справи не містять доказів щодо наявності колективного договору або іншого локального нормативного акту, яким визначено чи запроваджено зазначені у наказі № 8 від 26.01.2015 відсотки із позабюджетних коштів за вислугу років, складність і напруженість та шкідливі умови праці, обставин позбавлення, зменшення або збільшення надбавок, а також не містить посилань на те, що вказані виплати мають постійний безстроковий характер(а.с. 50).

Не містять конкретних умов запровадження, визначення виду вказаних виплат, зміни розміру та позбавлення цих доплат і сам наказ, оскільки за змістом зазначеного наказу кошти виплачуються за рахунок економії заробітної плати та виплачуються із позабюджетних коштів за вислугу років, складність і напруженість, та шкідливі умови праці.

Зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, як вбачається накази були видані у межах компетенції та при його прийнятті ним не були порушені вимоги закону, не встановлено і порушення діючих локальних нормативних актів, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, рішення місцевого суду змінюється судом апеляційної інстанції, зменшенню підлягає розмір стягнутого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачівн на користь держави з 704,80 грн до 112,76 грн виходячи з вимог майнового характеру на загальну суму визначену позивачем 22891,14 грн, та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції відповідачу за рахунок держави слід компенсувати сплачений судовий збір в сумі 909,19 грн, враховуючи пропорційність задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів задовольнити частково.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2018 року скасувати в частині задоволення вимог ОСОБА_2 до Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення заборгованості по надбавці за складність, напруженість у роботі 30% (442,20 грн. на час її скасування) за період з 01 червня 2015 року по 02 лютого 2018 року, у розмірі - 19197(дев'ятнадцять тисяч сто дев'яносто сім) грн. 00 коп, відмовивши у задоволенні цих вимог та змінити в частині стягнення загальної суми до стягнення та судового збору, зменшивши суму всього стягнутих коштів з Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_2 з 23391,14 грн до 4194,14 грн та стягнутого судового збору з Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь держави з 704,8 грн до 112,76 грн.

Доповнити абзац 2 резолютивної частини рішення: (сума визначена без вирахування податків, зборів та обов»язкових платежів).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Корюківської районної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів судовий збір сплачений за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 909,19 грн за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.12.2018.

Головуючий: Судді: