Номер провадження: 22-ц/785/7870/18
Номер справи місцевого суду: 494/894/17
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 06 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Березівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування земельної частки (паю) серії НОМЕР_1 від 03.04.2000 року недійсним та витребування вказаної земельної ділянки з незаконного володіння відповідача.

В обгрунтування позову, позивач посилається на те, що їй на підставі сертифікату серії ОД № 0218002 належить земельна частка (пай), площею 8,26 умовних кадастрових гектара.

03.04.2000 року між нею та відповідачем було укладено письмовий правочин, за яким відповідач зобов"язався передати позивачеві 1000 грн. за земельну ділянку та сплачувати встановлені законом відсотки за користування земельним паєм щорічно.

На підтвердження даної домовленості, позивач підписала надані відповідачем документи та передала йому сертифікат на право на земельну частку (пай).

Позивач зазначає, що вона була впевнена, що передає відповідачеві земельну частку (пай) в користування, після чого буде отримувати від нього певні відсотки із зібраного врожаю.

15 серпня 2001 року відповідачем було складено розписку, відповідно якої він не заперечує повернути сертифікат за бажанням ОСОБА_2

Проте, коли позивач звернулася з вимогою про повернення сертифікату, повернувши відповідачеві 1000 гривень, останній відмовився повертати сертифікат, посилаючись на те, що між ними було укладено договір дарування, на підставі якого вона подарувала йому земельний пай та він їй нічого не винен.

Такий правочин позивач вважає недійсним, вчинений під впливом обману, оскільки позивач вважала, що вона укладала договір оренди, а не договір дарування.

На підставі вимог ст.230 ч.1 ЦК України, просила визнати договір дарування недійсним.

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 06 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування заочного рішення Березівського районного суду Одеської області від 06 вересня 2018 року та ухвалення нового про задоволення вимог позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Залишаючи без задоволення позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що спірний договір укладено під впливом обману.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 06 квітня 1997 року отримала сертифікат на право на земельну чатку (пай) на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, серії НОМЕР_2

Вподальшому, згідно договору дарування від 03.04.2000 року № 106, ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийня в дар право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_2

Відповідно до ст.3 Указу Президента України „Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" № 666/94 від 10.11.1994 року право на земельну частку (пай) може бути об"єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

При складенні договору дарування, нотаріусом особу ОСОБА_2 було встановлено, її дієздатність перевірено.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 10.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.04.2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної частки (паю) з підстав ст.229 ЦК України від 03.04.2000 року відмовлено.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 09.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року, у задоволенні позову про визнання незаконними дій приватного нотаріуса та скасування договору дарування земельної частки (паю) від 03.04.2000 року відмовлено.

Відповідно листа Відділу держгеокадастру у Миколаївському районі Одеської області від 21.12.2016 року, ОСОБА_3 було отримано державний акт на право власності на земельний пай на території Олексіївської сільської ради масив 3-5 ділянка 2 площею 49,96 га серія НОМЕР_3 та зареєстровано право власності (а.с.38).

Відповідно витягу з реєстру речових прав, земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_3 11.03.2016 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: НОМЕР_3, виданого 03.09.2001 року Олексіївською сільською радою Миколаївського району Одеської області та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-016, виданого 22.02.2016 року Відділом Держгеокадастру у Миколаївському районі Одеської області.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Цивільний кодекс установлює презумпцію правомірності договору (ст. 204).

Це означає, що договір є дійсним, якщо: він не визнаний недійсним судом; його недійсність не випливає з норми закону.

У ст. 203 ЦК наведено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1) зміст договору не повинен суперечити нормам ЦК, інших актів цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК).

2. Особа, яка укладає договір, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника договору повинне бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК).

4. Договір повинен укладатися у формі, установленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК). Норми ЦК передбачають можливість укладання усних договорів, договорів у письмовій (електронній) формі, договорів з обов'язковим нотаріальним посвідченням, з обов'язковою держреєстрацією (ст. 205-210 ЦК). Форма, у якій договір повинен бути укладений, залежить від його виду та вимог, установлених ЦК та іншими законодавчими актами до договорів такого виду. Наприклад, договір оренди землі укладається письмово за типовою формою, затвердженою постановою КМУ від 03.03.04 р. № 220, незалежно від того, є його сторонами юридичні особи чи фізособи (ч. 2 ст. 792 ЦК; ст. 14 Закону від 06.10.98 р. № 161-XIV). І засвідчений нотаріально договір оренди землі може бути за бажанням однієї зі сторін (ч. 2 ст. 799 ЦК).

5. Договір повинен бути направлений на реальне настання обумовлених ним наслідків (ч. 5 ст. 203 ЦК).

6. Договір, що укладається батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК).

Разом з цим, ЦК поділяє недійсні договори на дві категорії: нікчемні та оспорювальні (ч. 2, 3 ст. 215). Нікчемні - це договори, недійсність яких випливає з норми закону і не потребує визнання в судовому порядку (ч. 2 ст. 215 ЦК; п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9, далі - Постанова № 9). Оспорювані - це договори, недійсність яких прямо законом не передбачена, але може бути визнана в судовому порядку на вимогу однієї зі сторін договору або іншої зацікавленої особи, що заперечує дійсність цього договору.

Порядок визнання договору недійсним залежить від того, яким є цей договір - нікчемним чи оспорюваним.

У судовому порядку оспорюваний договір може бути визнаний недійсним із таких підстав:

1. Договір суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК; ст. 208 Господарського кодексу, далі - ГК).

2. Договір укладено особою, яка не має ліцензії на проваджуваний вид господарської діяльності (ч. 1 ст. 227 ЦК).

3. Сторона помилилася щодо обставин, які мали істотне значення при укладанні оспорюваного договору. Особа, яка вимагає визнати договір недійсним за вказаною підставою, повинна довести, що ці обставини існували в момент укладання договору, а помилка була і мала істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК, п. 19 Постанови № 9).

4. Договір укладено під впливом обману, тобто в результаті навмисного введення другої сторони в оману щодо обставин, які впливають на укладання договору. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін договору. Позивач повинен довести наявність умислу в діях відповідача та істотність обставин, у відношенні яких його ввели в оману, а також сам факт обману. Обман у частині мотивів договору не має істотного значення (ч. 1 ст. 230 ЦК, п. 20 Постанови № 9).

5. Договір укладено дієздатною особою, яка в момент укладання договору не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними (ч. 1 ст. 225 ЦК).

6. Договір укладено під впливом насильства, фізичного або психічного тиску з боку другої сторони або іншої особи (ч. 1 ст. 231 ЦК, п. 21 Постанови № 9).

7. Договір укладено в результаті злочинної домовленості представника однієї сторони із другою стороною (ч. 1 ст. 232 ЦК).

8. Договір укладено на вкрай невигідних умовах під впливом важких обставин, чим скористалася друга сторона договору.

9. Договір укладено без мети настання правових наслідків (фіктивний договір) (ч. 1 ст. 234 ГК).

10. Договір укладено з метою приховати реально вчинений правочин (уявний договір) (ч. 1 ст. 235 ЦК).

Недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім наслідків, пов'язаних із його недійсністю (ст. 216 ЦК). А саме: кожна зі сторін недійсного договору зобов'язана повернути другій стороні все отримане за таким договором, а в разі неможливості повернути (якщо отримане за договором - це користування майном, виконана робота, надана послуга) - відшкодувати вартість отриманого за цінами на момент відшкодування.

У ст. 203 ЦК наведено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

В даному випадку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при укладенні договору, сторонами було дотримано вимоги ст.203 ЦК України та що позивачем не доведено, що договір укладено під впливом обману. Позивач не довела наявність умислу в діях відповідача та істотність обставин, у відношенні яких його ввели в оману, а також сам факт обману.

При укладені спірного договору дарування нотаріусом було встановлено особу, перевірно її дієздатність.

Дії нотаріуса при укаденні договору дарування не визнавалися судом незаконними.

В судовому засіданні при розгляді Миколаївським районним судом Одеської області справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельного паю з підстав ст.229 ЦК (на підставі помилки щодо обставин, які мають істотне значення), ОСОБА_2 пояснила, що при укладені договору дарування, нотаріусом роз"яснювалися їй наслідки даного договору. Крім того, в судовому засіданні позивачка підтвердила той факт, що при укладенні договору дарування земельної ділянки вона розуміла значення своїх дій та підписувала договір без погроз чи тиску зі сторони відповідача. Крім того, позивачка зазначала, що відповідач давав їй кошти в сумі 1000 гривень за дарунок, проте їх вона йому повернула, що спростувує той факт, що договір дарування земельної ділянки був укладений саме в оплатній формі.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано залишив позовну заяву ОСОБА_2 без задоволення.

Доводи апеляційної скарги, що доказами укладення договору дарування під впливом обману є розписка відповідача від 15.08.2011 року, а також отримання орендної плати, яку на протязі семи років відповідач надавав її за користування земельною ділянкою, не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем не надано жодного доказу сплати відповідачем орендної плати позивачу за користування спірною земельною ділянкою та не доведено, що дана розписка прямо пов"язана з договором дарування, через який її введено в оману.

Крім того, згідно пояснень представника відповідача, які він надавав в судовому засіданні 10.12.2013 року при розгляді справи про визнання недійсним договору дарування з підстав, наведених в ст.229 ЦК, жодних коштів позивачці ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 не сплачував, а у серпні 2001 року позивач дійсно просила у відповідача сертифікат на право на земельну частку (пай) для підтвердження необхідних їй фактів, у зв"язку з чим відповідач написав на прохання позивачки заяву, що при необхідності надасть їй сертифікат.

Доводи апеляційної скарги, що договір дарування у встановленому законом порядку не був відповідачем зареєстрований в Миколаївській держадміністрації, не приймаються судом до уваги, оскільки предметом позову є визнання договору дарування недійсним під впливом обману, а не перевірка реєстрації нотаріально посвідченого договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням вимог матерільного та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 06 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.12.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова