АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3835/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколова В.В.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 р.

встановив:

у листопаді 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену 07.11.2015 відносно нього на власному веб-сайті відповідача під назвою: «Активи з «ТЕРРА Банк» виводились через «схемне» кредитування, придбання «сміттєвих» цінних паперів та коррахунки у MEINL BANK», де зазначається про нього, як злочинця, та начебто він скоїв злочин, зобов'язати відповідача спростувати поширену інформацію у спосіб, ідентичний її поширенню, стягнути моральну шкоду в розмірі 1 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 р. позову було задоволено частково - визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію вказану інформацію, відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди та вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

В ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &quдн;Голос України&quга; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, представника відповідача - ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

При зверненні до суду з позовом, представник позивача ОСОБА_5 обґрунтовував позовні вимоги тим, що 07.11.2017 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в мережі Інтернет на сайті : http://www.fg.gov.ua/ було розміщено статтю під назвою: «Активи з «ТЕРРА БАНКУ» виводились через схемне кредитування, придбання «сміттєвих» цінних паперів та коррахунки у Meinl Bank», в якій зазначено відомості про те, що:

- «Активи ПАТ «ТЕРРА Банк», напередодні запровадження тимчасової адміністрації, були виведені через «схемне» кредитування юридичних осіб, які пов'язані з власниками банку (ОСОБА_3.), придбання «сміттєвих» цінних паперів (під час діяльності БАНКУ, коли власником був ОСОБА_3.) та через операції з Meinl Bank Aktiengesellschaft (Австрія).»;

- «На кореспондентському рахунку ПАТ «ТЕРРА БАНК» в Meinl Bank на день введення тимчасової адміністрації було розміщено 40,0 млн. дол. США. Ці кошти з процентами (загалом 40,4 млн. дол. США) на початку вересня 2014 року були списані австрійським банком в рахунок виконання зобов'язань та погашення боргу компанії-нерезидента, пов'язаної з колишніми власниками банку. На сьогодні, за фактом протиправного заволодіння коштами колишніми власниками, за заявою уповноваженої особи Фонду, правоохоронні органи здійснюють кримінальне провадження.»;

- «Найбільшу різницю між оціночною та балансовою вартістю має портфель корпоративних позичальників банку. При тому, що «на папері» його вартість зафіксована на рівні 2 602,9 млн. грн., його незалежна оцінка виявилась у понад 26 разів меншою - 96,7 млн. грн. Справа в тому, що майже 97% від загального кредитного портфелю юросіб - кредити надані компаніям, які пов'язані з власниками банку. Вони були створені без мети здійснення господарської діяльності та використовувались для отримання кредитів без наміру їх повернення.»;

- «Сума заборгованості за ними становить на дату затвердження ліквідаційної маси 2 532,9 млн. грн., зокрема: група компаній ОСОБА_3 заборгувала 1 166,4 млн. грн.; група компаній ОСОБА_8 - 1 366,5 млн. грн. Оціночна вартість цих кредитів 83,7 млн. грн., що становить лише 3,3% від їх балансової вартості, а саме: група компаній ОСОБА_3 - 64,4 млн. грн.; група компаній ОСОБА_9 - 19,2 млн. грн. 3 моменту визнання банку неплатоспроможним, вказані позичальники не обслуговують свої договори. Будь-якого майна, на яке банк міг би звернути стягнення та погасити кредитну заборгованість у таких підприємств немає, а в заставу за ними надано неліквідне забезпечення, або сума застави мізерно мала і зовсім не покриває суму заборгованості (тобто, кредити практично бланкові).»;

- «На сьогодні проводиться досудове розслідування у кримінальних провадженнях за фактами розкрадання грошових коштів ПАТ «ТЕРРА БАНК» за участю власників банку (ОСОБА_3, ОСОБА_8.) та пов'язаних з банком осіб, що призвело до його неплатоспроможності та подальшої ліквідації.».

Представник позивача вказував, що дана інформація є недостовірною і порушує права позивача, оскільки порочить його честь, гідність та ділову репутацію,створюючи враження, що позивач є злочинцем, в зв'язку з чим просив зобов'язати відповідача спростувати її у спосіб, ідентичний поширенню, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 грн. та стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 р. позову було задоволено частково - визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію вказану інформацію, відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди та вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання інформації недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд першої інстанції виходив з того, що поширена відповідачем інформація завдає шкоду діловій репутації позивача та ганьбить її, оскільки відповідачем не надано доказів на її підтвердження.

Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди. Рішення суду в цій частині сторонами по справі не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Однак погодитись з висновком суду першої інстанції в частині щодо визнання інформації недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права і не відповідає встановленим по справі обставинам.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і чч. 2 і 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

В ч. 3 ст. 277 ЦК України закріплено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Однією із засад державної інформаційної політики відповідно до ст. 3 Закону України «Про інформацію» є забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб'єктів владних повноважень. Згідно ст. 6 цього Закону право на інформацію забезпечується, зокрема, обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

В ст. 4 цього Закону до функцій Фонду віднесено, зокрема, здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку; інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

В ч. 7 ст. 38 вказаного Закону закріплено обов'язок Фонду забезпечити проведення інвентаризації банківських активів і зобов'язань. Під час інвентаризації перевіряється наявність і відповідність балансової вартості фактичній вартості таких активів та зобов'язань неплатоспроможного банку:

1) готівки у касі та матеріальних цінностей у сховищі банку;

2) заборгованості за кредитами перед банком, у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами;

3) заборгованості за цінними паперами перед банком;

4) заборгованості за зобов'язаннями банку перед кредиторами;

5) вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю (у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю).

Як видно з матеріалів справи, постановою Правління НБ України від 21.08.2014 №518 ПАТ «ТЕРРА БАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 21.08.2014 №72 було розпочато процедуру виведення ПАТ «ТЕРРА БАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації, а також призначено Уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію банку - ОСОБА_10

Під час здійснення своїх повноважень відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було виявлено ряд дій та операцій за участю посадових осіб банку, зокрема, ОСОБА_3, які призвели до заволодіння грошовими коштами банку третіми особами та призвели до неплатоспроможності банку. З цього приводу ОСОБА_10 21.10.2014 було подано заяву Генеральному прокурору України про розслідування щодо вчинення посадовими особами ПАТ «ТЕРРА БАНК», а також іншими фізичними особами, зокрема, ОСОБА_3, дій, що мають ознаки злочинів, передбачених ч. 1 ст. 219, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000368 від 01.04.2015 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України та за підозрою інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України. З 28.04.2017 ОСОБА_3 перебуває у розшуку.

Представник позивача - ОСОБА_5 визнав, що таке кримінальне провадження внесено до ЄДРДР, однак підозра ОСОБА_3 вручена не була, а на даний час провадження зупинено.

Правлінням НБ України постановою №831 від 23.12.2014 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК», на підставі якої було рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 №159 було розпочато ліквідаційну процедуру та призначено уповноважену особу на ліквідацію банку.

Представник позивача в позовній заяві посилається на положення ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушені проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині (Daktaras v. Lithuania, № 42095/98, п. 41, ECHR 2000-Х). При цьому слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (Ismoilov and Others v. Russia, N 2947/06, від 24 квітня 2008 року), чи порушує заява державної посадової особи принцип презумпції невинуватості - слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких було зроблено таку заяву (Daktaras v. Lithuania, Bohmer v. Germany; Allenet de Ribemont v.France). В рішенні Європейського суду з прав людини «Грабарчук проти України» вказується, що принцип презумпції невинуватості є обов'язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб'єктів правовідносин.

Разом з тим, таке посилання не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки контекст, в якому було зроблено висловлювання щодо незаконних дій ОСОБА_3, а саме - щодо балансової вартості активів банку, обсягу ліквідаційної маси, різниці між оціночною та балансовою вартістю, сума заборгованості за кредитами, наданими юридичним та фізичним особам, є інформацією про діяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а відомості щодо досудового розслідування, яке проводиться за фактами розкрадання грошових коштів за участю власників банку відповідає дійсності.

Відповідно до рішення Dactaras v. Lithuania від 24.11.2000 року, п.41, п.43, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи.

Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, суд першої інстанції вказав в резолютивній частині рішення суду інформацію про іншу особу, яка не є позивачем по справі і яка не уповноважувала позивача діяти в її інтересах - ОСОБА_8, тоді як відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 р. скасувати та прийняти по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді