Справа № 136/1384/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частку нерухомого майна за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/3 частки квартиру АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що з 2002 року по даний час проживає в квартирі, яка на праві власності належала ОСОБА_4. По домовленості з власником квартири позивач користується квартирою для власних потреб, при цьому ОСОБА_4 не заперечував щоб вона оформила її у власність, на підтвердження чого передав їй Свідоцтво про право власності на квартиру від 30.01.1992 року. В жовтні 2005 року помер ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла ОСОБА_5 та ОСОБА_2. До числа спадкоємців також входить і ОСОБА_6 (син), який подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 До складу спадкового майна після померлого ОСОБА_4 увійшла квартира АДРЕСА_1. В порядку спадкування ОСОБА_5 оформила на своє ім'я право власності на 1/3 частки квартири, яку в рахунок погашення боргу було переоформлено на ім'я ОСОБА_7. Співвласником іншої частки квартири (2/3) є ОСОБА_2, яка не оформила її на своє ім'я. За період проживання в квартирі позивач неодноразово проводила ремонт, здійснювала заміну сантехніки, батарей опалення, оплачувала комунальні послуги тощо. Таким чином позивач фактично добросовісно, безперервно та відкрито володіє і користується вищевказаною квартирою, однак право власності оформити позбавлена можливості, що стало приводом для її звернення до суду з даним позовом, при цьому заявлені вимоги стосуються лише частки ОСОБА_2

ОСОБА_2 відзив до суду не подала, проте під час виконання доручення для окремої процесуальної дії повідомила, що заявлені вимоги визнає, справу просила розглянути у її відсутність.

ОСОБА_3 подала до суду заяву про визнання позову, справу просила розглянути у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі рішення комісії по приватизації житлового фонду треста "Пріобтрубопроводстрой" № 1 від 30.10.1992 року на ім'я ОСОБА_4 було видано Свідоцтво на право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 (Вінницька область), яке 16.11.1992 року зареєстровано в КП "ВООБТІ" в реєстровій книзі № 11 за реєстром №2129.

З пояснень представника позивача, а також показів свідків - ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, суд встановив, що з 2002 року по домовленості з власником ОСОБА_1 користується квартирою АДРЕСА_1 для власних потреб, в якій проживає без реєстрації. За період проживання в квартирі позивач неодноразово проводила ремонт, здійснювала заміну сантехніки, батарей опалення, оплачувала комунальні послуги тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1. Після його смерті відкрилась спадщина, яку за законом прийняли ОСОБА_5 (дружина) та ОСОБА_2 (дочка). До кола спадкоємців також входив ОСОБА_4 (син спадкодавця), який відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_11 У зв'язку з цим, ОСОБА_5 успадкувала 1/3 частки квартири, а ОСОБА_2 - 2/3 частки квартири.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26.02.2016 року за ОСОБА_5 визнано в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

02.04.2017 року приватний нотаріус Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. видала на ім'я ОСОБА_7 - Свідоцтво на право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5, в рахунок погашення боргу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не отримала свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_4, а саме на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, що згідно частини 3 статті 1296 ЦК України не позбавляє її як спадкоємця права на спадщину.

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" (далі-Постанова №5), можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Звертаючись до суду позивач вказала на те, що більше десяти років вона відкрито та добросовісно користується спірними приміщеннями, а тому просить визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За відсутності хоча б однієї із вказаних умов право власності за набувальною давністю на майно не може бути визнано.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (пункту 9 Постанови №5).

Оцінюючи встановлені у справі обставини суд вважає доведеним, що позивачу з моменту вселення у квартиру АДРЕСА_1 було відомо, що вона має власника і їй на праві власності не належить, при цьому вона має обмежене речове право на майно. Зазначене унеможливлює набуття такої квартири у власність позивача за давністю володіння відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України, оскільки у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю як добросовісне заволодіння чужим майном.

Здійснення сплати комунальних послуг, підтримання майна у належному стані - не є підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Оскільки підстави, встановлені ст. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на спірне майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відсутні, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити. Визнання відповідачами позову суперечить закону, а тому з урахуванням встановлених обставин не може бути підставою для його задоволення.

Керуючий пунктом 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", ст. 15, 16, 344 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд --

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частку нерухомого майна за набувальною давністю, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник