Постанова

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 372/1944/16-ц

провадження № 61-26434св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Київобленерго»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року у складі судді Зінченко О. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (зараз - приватне акціонерне товариство «Київобленерго», далі - ПрАТ «Київобленерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 та посилаючись на те, що відповідач не бажає оплачувати послуги з надання електричної енергії, просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 126 594,59 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «Київобленерго» заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 126 594,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «Київобленерго» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 898,92 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість за спожиту електричну енергію, а тому вказана заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада

2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

17 жовтня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не перевірено належним чином розрахунок заборгованості, не встановлено дійсний обсяг спожитої електричної енергії, не встановлено показників приладу обліку, не встановлено правильність тарифів, що застосовувались при нарахуваннях, не встановлено суми, які були сплачені відповідачем, не встановлено точні періоди, за які виникла заборгованість.

Судом апеляційної інстанції не було повідомлено про час та місце розгляду справи представника ОСОБА_4

13 грудня 2017 року ПрАТ «Київобленерго» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

За правилами частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

З огляду на сукупність фактичних обставин справи, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки судами попередніх інстанцій безспірно встановлено неналежне виконання ОСОБА_4 свого зобов'язання щодо сплати коштів за користування електричної енергією.

Доводи заявника про те, що судами попередніх інстанцій не перевірено належним чином розрахунок заборгованості, не встановлено дійсний обсяг спожитої електричної енергії, не встановлено показників приладу обліку, не встановлено правильність тарифів, що застосовувались при нарахуваннях, не встановлено суми, які були сплачені відповідачем, не встановлено точні періоди, за які виникла заборгованість, є безпідставними, оскільки зводяться до оцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.

Доводи заявника про те, що судом апеляційної інстанції не було повідомлено про час та місце розгляду справи представника ОСОБА_4 також є безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 03 лютого 2016 року ОСОБА_4 повідомлено про час та місце розгляду справи, який відбудеться 15 лютого 2017 року о 14 год. 00 хв. (а. с. 107).

Вказаний лист отриманий ОСОБА_4 особисто 07 лютого 2017 року, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 109).

Таким чином слід дійти висновку про те, що ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що не позбавляло її можливості надати таку інформації своєму представникові.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішення відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада

2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 лютого

2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська