Ухвала

21 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 641/2689/18

провадження № 61-47576ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М., (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю., розглянув касаційну скаргу Пилипенка Дмитра Леонтійовича на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у справі за позовом Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» до Пилипенка Дмитра Леонтійовича про витребування майна з чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2018 року Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана» (далі - ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого володіння.

05 червня 2018 року ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» звернулося до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження, припинення прав (знищення або створення нового майна) на нежитлову будівлю АДРЕСА_1

Заява обґрунтована тим, що ПП «ТКФ «Дана» на праві власності належать нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-22, 4а, 26-31, 33, 35, 39, 73-88 в літ. «А-5» по АДРЕСА_1, загальною площею 607,8 кв.м. Частина цих приміщень, а саме №№ 83,84, вибули із власності позивача поза його волею, їх було помилково зареєстровано як нежитлову будівлю в літ. «Ж» загальною площею 28,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, і право власності на них зареєстровано за ОСОБА_3 Враховуючи, що вчинення ОСОБА_3 будь-яких дій щодо відчуження спірного нерухомого майна може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивач просив заборонити відповідачу здійснювати будь-які дії щодо їх відчуження, припинення прав, знищення або створення нового майна.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року заяву ПП «Торгово-комерційнафірма «Дана» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено: заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії направлені на відчуження, припинення прав (шляхом знищення або створення нового майна) на нежитлову будівлю літ. «Ж», загальною площею 26,1 кв.м. по АДРЕСА_1, в межах ціни позову.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково: ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 червня 2018 року змінено, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин ухвали формулювання: «в межах ціни позову». В іншій частині ухвалу залишено без змін.

Змінюючи ухвалу суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин ухвали формулювання: «в межах ціни позову», апеляційний суд виходив з того, що заявлена ПП «ТКФ «Дана» ціна позову - 12 652 грн. 80 коп. не відповідає дійсній вартості нежитлових приміщень. Вживаючи заходи забезпечення позову в межах ціни позову, суд першої інстанції не врахував її невизначеність.

26 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій не містять посилань на будь-які докази, що підтверджують обґрунтованість виникнення реальної загрози невиконання рішення суду, які підтверджують активні чи пасивні дії відповідача чи третіх осіб та, які направлені на відчуження (спотворення) спірного об'єкта нерухомого майна, що свідчить про відсутність правових підстав для винесення ухвали про забезпечення позову.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, предметом заявленого ПП «ТКФ «Дана» позову є вимога про витребування із незаконного володіння ОСОБА_3 нежитлових приміщень №№ 83,84 в цокольному поверсі літ. «А-5» по АДРЕСА_1, загальною площею 26,1 кв.м., що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, як нежитлова будівля в літ. «Ж» по АДРЕСА_1

05 червня 2018 року ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» звернулося до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження, припинення прав (знищення або створення нового майна) на нежитлову будівлю АДРЕСА_1

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 червня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, враховуючи характер заявлених позовних вимог ПП «ТКФ «Дана», суд першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення заборони на відчуження, припинення прав (шляхом знищення або створення нового майна) на спірне нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Крім того, апеляційний суд змінюючи ухвалу суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин ухвали формулювання: «в межах ціни позову», обґрунтовано виходив з того, що заявлена ПП «ТКФ «Дана» ціна позову - 12 652 грн. 80 коп. не відповідає дійсній вартості нежитлових приміщень. Вживаючи заходи забезпечення позову в межах ціни позову, суд першої інстанції не врахував її невизначеність.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що її доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Пилипенка Дмитра Леонтійовича на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. О.Лесько

С. Ю.Мартєв