Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/1051/18
провадження № 2/632/515/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"29" серпня 2018 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді - Библіва С.В., при секретарі судових засідань - Кузьменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Первомайського міськрайонного суду Харківської області цивільну справу № 632/1051/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до ТОВ «Сігма Автолізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди,-

УСТАНОВИВ:

04.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 02040 від 22.12.2017 року, укладений між ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» та ним, ОСОБА_2; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 18000 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.12.2017 року він уклав з відповідачем спірний договір лізингу та сплатив відповідачу в рахунок виконання вказаного договору 18 000 грн., як оплату за автомобіль ВАЗ 2110 2013 року випуску вартістю 84300 грн. Після оплати вказаної суми йому надали документи разом із договором, при ознайомленні з умовами якого він помітив розбіжності у році випуску автомобіля - 2017 рік та вартості автомобіля, яка значно вища від тої, на яку він розраховував. Йому представник ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» повідомила, що це тільки формальності задля запобігання значного акцизного збору країни виробника. Через деякий час він знову зв'язався телефоном з представником і йому повідомили про те що новорічні свята і автомобіль прийде пізніше. Ще через деякий час повідомили, що на його автомобіль закінчилася ліцензія і він має право обрати інший автомобіль за значно вищою ціною і після того представник на зв'язок не виходив. Тоді після консультації з юристом він зрозумів, що отримати авто не зможе за тими домовленостями, які були озвучені до підписання даного Договору. Перечитавши Договір Фінансового Лізингу, а саме пункт 12.1 Договору передбачено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання Акта Приймання-Передачі Предмета Лізингу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 80% від сплаченої суми авансових платежів, тобто він сумарно міг втратити велику суму. Досудове врегулювання даного спірного питання виявилось не можливим. Укласти Мирову Угоду і повернути всі сплачені ним кошти представники відповідача відмовились. Вказаний договір є недійсним, оскільки його умови суперечать вимогам чинного законодавства, умови договору є несправедливими, що суперечить п.п. 4,5,7,11,13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», п. 4 ч. 1 ст. 34 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Договір не був нотаріально посвідчений, що також є підставою для визнання його недійсним щодо недотримання нотаріальної форми. Просить стягнути у відшкодування шкоди 18000 грн. та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у несправедливих умовах договору, ненаданні автомобілю, неповерненні сплачених коштів, що спричинило погіршення його самопочуття, втрату спокою, ділової активності, порушенні життєвого укладу, працездатності, сну, апетиту та планів відпочинку протягом певного часу, він був позбавлений можливості протягом значного періоду реалізувати свої плани за допомогою грошових коштів в розмірі 18000 грн.; принижено честь і гідність.

Ухвалою суду від 05.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у підготовче засідання. 21.06.2018 року підготовче засідання відкладено через неотримання судової повістки відповідачем. 14.08.2018 року закінчено підготовче провадження з призначенням розгляду справи по суті на 29.08.2018 року.

В судове засідання позивач не прибув, проте надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача до суду не прибув з невідомих судові причин, відзиву на позов не надав, заяви про розгляд справи у його відсутності не надійшло. Враховуючи одночасне існування вищезазначених умов суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

22.12.2017 року між сторонами в письмовій формі укладено договір № 02040 фінансового лізингу, відповідно до умов якого лізингодавець (відповідач) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль марки ЗАЗ Sens (хоча позивач планував придбати - ВАЗ 2110 2013 року випуску), у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Вартість предмета лізингу на момент укладання договору за цим договором становить 6314,29 доларів США, що згідно курсу до української гривні на фактичну дату укладання даного договору еквівалент вартості предмету лізингу становить 176800,00 грн. (п.8.2 Договору). Хоча відповідно до додатку до договору фінансового лізингу № 02040 від 22.12.2017 року (а.с.24) вбачається, що предметом договору є автомобіль LADA 2110-4-68 і оплата має становити 84300 грн., на що погоджувався та сподівався позивач.

З квитанції від 22.12.2017 року вбачається, що позивачем сплачено перший лізинговий платіж в сумі 18000 грн. (з відміткою в квитанції - авансовий платіж).

Відповідно до п. 8.1 договору сторони погоджуються, що Лізингові платежі та інші Платежі, що підлягають сплаті за цим Договором на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість Предмета Лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долару, (надалі «обмінний курс долара до української гривні») станом на дату, коли кожен Платіж має бути сплачений. З цією метою Лізингові платежі, інші Платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та мають сплачуватись в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату оплати. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших Платежів, які сплачуються Лізингоодержувачем за цим Договором на дату оплати даних платежів.

Комісія за організацію Договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості Предмету Лізингу у розмірі 10 %, який Лізингоодержувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату (п. 9.1 договору).

Авансовий платіж складає частину від вартості Предмета Лізингу в розмірі 23 відсотків від вартості Предмета Лізингу зазначеного у даному Договорі та у Додатку №1 до даного Договору (п. 9.2 договору).

Даним Договором сторони визначили, що у разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 23 % від вартості Предмета Лізингу на момент купівлі Предмету Лізингу та його передачі, Лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. В такому випадку остаточна вартість Предмета Лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у новому Додатку №1 до даного Договору, який Сторони зобов'язані підписати на момент отримання Предмету Лізингу та який є його невід'ємною частиною (п. 9.4 договору).

Відповідно до п. 9.7 договору комісія за передачу Предмета Лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею Предмета Лізингу Лізингоодержувачу. У разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного Договору та на момент передачі Предмета Лізингу, Лізингоодержувач зобов'язаний здійснити одноразову доплату з таким розрахунком, щоб комісія за передачу предмета Лізингу становила 3% відсотки від вартості Предмета Лізингу на момент його купівлі.

Дострокове погашення можу відбуватися не раніше ніж через 12 місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем (п. 10.12 договору).

Згідно з п. 12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається.

Відповідно до п. 12.2 договору лізингодавець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку з Лізингоодержувачем, який не сплатив Авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п. 9.3 даного Договору, про що повідомляє Лізингоодержувача у письмовій формі, В такому випадку, Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого Авансового платежу. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів буде здійснено протягом 30 банківський днів з моменту отримання від Лізингоодержувача власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти.

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень (п. 12.8, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено (п. 3.4 договору).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині 2 статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина 4 статті 18 цього Закону).

У оспорюваному договорі вказано, що лізингоодержувач має право розірвати даний Договір за власним бажанням, однак в такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. Лізингодавець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку з Лізингоодержувачем, в такому випадку, Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого Авансового платежу. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає (п. 12.1, п. 12.2 договору).

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень (п. 12.8, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено (п. 3.4 договору).

При цьому, у разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 23% від вартості Предмета Лізингу на момент купівлі Предмету Лізингу та його передачі, Лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. В такому випадку остаточна вартість Предмета Лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у новому Додатку №1 до даного Договору, який Сторони зобов'язані підписати на момент отримання Предмету Лізингу та який є його невід'ємною частиною (п. 9.4 договору). У разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного Договору та на момент передачі Предмета Лізингу, Лізингоодержувач зобов'язаний здійснити одноразову доплату з таким розрахунком, щоб комісія за передачу предмета Лізингу становила 3% відсотки від вартості Предмета Лізингу на момент його купівлі (п. 9.7 договору).

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що пункти п. 12.1, п. 12.2, п. 12.8, п. 9.4, п. 9.7 договору фінансового лізингу підпадають під несправедливі умови, встановлені пунктом 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Вказаними нормами до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, зобов'язаний здійснення лізингоодержувача здійснювати одноразову доплату разі при зміні вартості Предмета Лізингу, щоб комісія за передачу предмета Лізингу становила 3% відсотки від вартості Предмета Лізингу, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначені у вказаних пунктах умови договору є несправедливими в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то відповідно до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Укладений оскаржуваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови та відсутнє нотаріальне посвідчення оскаржуваного договору відповідно до ст.799 ЦК України, тому підлягає визнанню недійсним з вказаних підстав та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 18 000 грн. авансового платежу, сплаченого останнім за договором фінансового лізингу № 02040 від 22.12.2017 року.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Позовні ж вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Оскільки дані спірні правовідносини регулюються нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», на них послався і позивач в позовній заяві, а відповідно до п.5 ч.1 ст.4 вказаного Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Як встановлено судом, вказаної продукції позивач не отримував, а тому, не має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки її він не отримав.

При зверненні до суду позивач в силу ЗУ «Про захист прав споживачі» звільнений від сплати судового збору, а тому, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1762,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 13, 77-81, 128, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. ст. 203, 216, 220, 806 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII, суд, -

.

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Сігма Автолізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди -задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 02040 від 22.12.2017 року, укладеного між ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» та ОСОБА_2.

Стягнути з ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на користь ОСОБА_2, кошти в розмірі 18000,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 стосовно стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. залишити без задоволення.

Стягнути з ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» судовий збір в розмірі 1762.00 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с.Більшовик Первомайського району Харківської області, інд. код. НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» (адреса:02099, м.Київ вул.Ремонтна, будинок 6, офіс 407, , які знаходяться на рахунку 5994 в АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849).

Повний текс рішення виготовлено 07.09.2018 року.

Суддя: С. В. Библів