Провадження №2/760/3709/18
Справа №760/468/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року Солом'янський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем ОСОБА_3 вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах.

06.05.2012 року у сторін народилась донька ОСОБА_5 Відразу після народження дитини, сімейні стосунки з відповідачем припинилися і позивач разом з донькою переїхала проживати до своєї матері. Відповідач проживав окремо.

Відповідач матеріальної допомоги дитині не надавав, вихованням доньки не займався. Позивач не чинила перешкод у спілкуванні доньки з відповідачем, але він не виявляв бажання бачитися з донькою та піклуватися про неї.

31.07.2014 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено шлюб. Позивач разом зі своїм чоловіком виховують доньку, піклуються про неї, про її фізичний і духовний розвиток, забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, купують одяг та іграшки, забезпечують відпочинком.

У зв'язку із тим, що відповідач ОСОБА_3 усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків позивач просила позбавити його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи проти вимог позивача звернувся з зустрічним позовом в якому просив усунути перешкоди в спілкуванні ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити графік зустрічей.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у нього з ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач та відповідач підтримували стосунки до квітня 2014 року та в цей період сторони хоч і мали деякі розбіжності, але він займався вихованням доньки, надавав всю необхідну допомогу, в тому числі і матеріальну.

У квітні 2014 року ОСОБА_1, разом із донькою, за згодою ОСОБА_3 поїхала відпочивати до міста ОСОБА_6 на два тижні та не повернулась. ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_3, що не планує повертатись до м. Києва, після чого відключила мобільний телефон і перестала виходити на зв'язок.

В кінці серпня 2014 року позивач мав змогу поспілкуватися з матір'ю ОСОБА_1, яка повідомила, що остання у липні 2014 року вийшла заміж, при цьому місце проживання її та його доньки ОСОБА_3 не дізнався.

Останній раз позивач мав змогу бачити доньку 27.09.2014 року, коли йому стало відомо, що мати відповідача разом з онукою перебувала в гостях хрещеної відповідача ОСОБА_7 в с. Дударівка Бориспільського району Київської області.

З жовтня 2014 року позивач не мав жодної інформації щодо місця перебування дитини та відповідача. При цьому, він неодноразово приїжджав за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 та до пізньої ночі чергував біля будинку, з метою побачитися з донькою.

02.09.2015 року на ОСОБА_3 стався розбійний напад, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вказані обставини змусили ОСОБА_3 припинити пошуки доньки.

Разом з тим, отримані ушкодження не давали йому змогу повноцінно працювати за спеціальністю та лише 01.06.2018 року позивачу вдалося працевлаштуватися на посаду системного адміністратора.

Вважає, що він не ухилявся від своїх батьківських обов'язків та зазначив, що бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю малолітньою донькою, у зв'язку із чим просив зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

27.06.2018 року було проведено підготовче судове засідання в якому було задоволено клопотання представника позивача про допит свідків, прийнято від представника відповідача відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву, а також задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків.

27.07.2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2018 року клопотання позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом про витребування доказів задоволено.

02.08.2018 року від відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив.

06.08.2018 року у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_6

27.08.2018 року від позивача за основним позовом, відповідача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив.

26.09.2018 року у судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_9

16.10.2018 року у судовому задоволено клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів.

17.10.2018 року від Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом та її представник в судовому засіданні свої позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підтримали та просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували посилаючись на те, що ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу не чинила, що підтверджується відсутністю звернень до відповідних органів.

Щодо неможливості приймання участі у вихованні і спілкуванні ОСОБА_3 з малолітньою донькою у зв'язку з отриманими травмами зазначили, що висновок експерта, згідно якого ОСОБА_3 спричинені тяжкі тілесні ушкодження складений 20.03.2017 року, тоді як доказів неможливості участі у вихованні дитини в період з 02.09.2015 року по 01.06.2018 року ним не надано.

На підставі викладеного просили відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав заперечували та просили у ньому відмовити.

Зустрічний позов просили задовольнити.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, надіслала на адресу суду заяву в якій просила справу розглядати без участі її представника та надіслала висновок №101-9030/03 від 05.10.2018 року про доцільність позбавлення батьківських ОСОБА_3 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Вислухавши учасників справи, свідків, врахувавши заяву третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у зустрічному слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 12.05.2012 року.

Позивач просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 тривалий час ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо утримання, виховання, лікування, оздоровлення дитини.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи проти вимог позивача звернувся з зустрічними вимогами та просив усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити графік зустрічей з нею, посилаючись на те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою, він не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, на що слід зазначити наступне.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що після народження доньки сторін, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 переїхала проживати до своєї матері. Батько дитини ОСОБА_3 проживав окремо.

З відповіді КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва №1310 від 16.07.2018 року вбачається, що малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходилась під наглядом КНП «ЦПМСД №2» філія №2 Святошинського району м. Києва з народження до 05.10.2015 року.

З 2015 року по 2018 рік наглядалась КНП «ЦПМСД» та КНП «КДЦ» Дарницького району м. Києва.

З 14.06.2018 року по цей час дитина спостерігається в КНП «ЦПМСД №2» філія №2 Святошинського району.

Батько дитини ОСОБА_3 за інформацією відносно своєї доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до медичного закладу не звертався. Факт супроводу дитини до ЦПМСД закладом не контролюється.

Згідно характеристики Дошкільного навчального закладу №126 від 18.01.2018 року за №10, малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.09.2015 року відвідує ДНЗ №126.

Мати дитини ОСОБА_1 відвідує всі, без виключень, батьківські збори, бере активну участь в житті групи. Протягом терміну перебування дитини в дошкільному закладі, мати ОСОБА_1 проявила себе організованою та відповідальною особистістю, вчасно приводила і забирала дитину. Вчасно сплачувала за харчування дитини.

Батько ОСОБА_3 протягом останніх трьох років жодного разу не приводив та не забирав дитину до дитячого закладу.

Згідно відповіді Солом'янського управління поліції ГУНП у м. Києві від 12.01.2018 року за №6а/з/125/55-2018, згідно бази даних ІІПС «АРМОР» гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно перешкод йому у спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з травня 2012 року по теперішній час із заявами та повідомленнями до Солом'янського управління поліції ГУНП у м. Києві не звертався.

Згідно відповіді Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №2070 від 30.07.2018 року, проведеною перевіркою звернень громадян до служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації за період з 01.01.2013 року по 30.07.2018 року встановлено, що гр. ОСОБА_3 не звертався до служби у справах дітей з питань щодо участі у вихованні своєї доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно відповіді Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №40-1890 від 30.07.2018 року гр. ОСОБА_3, із заявами стосовно малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не звертався.

Таким чином, твердження відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом про те, що він не виконував свій батьківський обов'язок відносно доньки у звязку з тим, що ОСОБА_1 вчиняла протиправну поведінку та переховувала доньку, не надавала можливості бачитися з нею є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами.

Крім того, як на доказ неможливості виконання батьківських обов'язків відповідач ОСОБА_3 посилався на отриману 02.09.2015 року черепно-мозкову травму та на тяжкий психологічний стан після смерті діда та на відсутність працевлаштування.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_3 надав висновок експерта №319 від 20.03.2017 року.

Однак, зазначений висновок не є належним доказом того, що ОСОБА_3 був позбавлений можливості спілкуватися та бачитись з малолітньою ОСОБА_5, оскільки з нього лише вбачається, що ОСОБА_3 знаходився на лікуванні з 02.09.2015 року по 18.09.2015 року.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_3 до цього часу продовжує лікування у зв'язку із чим не міг до 01.06.2018 року повноцінно працювати та надати донці допомогу ним не надано.

Крім того, твердження ОСОБА_3 стосовно того, що завдані йому тяжкі тілесні ушкодження, тривалі процесуальні дії з приводу заведеного кримінального провадження та те, що завдані йому ушкодження позбавили його можливості належним чином працювати та отримувати відповідний заробіток та сприяли зупиненню пошуків своєї доньки та її утримання судом не приймаються до уваги, оскільки згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 03.08.2018 року, ОСОБА_3 у період з 2013 року по 2017 рік неодноразово відвідував Грецію, Арабські Емірати, Чорногорію, що свідчить про його стабільне матеріальне становище.

В свою чергу, як зазначила ОСОБА_1 у судовому засіданні дозволу на виїзд з нею дитини за кордон ОСОБА_3 не надавав, так само як і не пропонував надати йому можливість для оздоровлення дитини за кордоном.

Твердження відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 стосовно того, що він в період з народження до квітня 2014 року постійно займався вихованням доньки, надавав всю необхідну допомогу в тому числі і матеріальну також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Як на доказ вказаних тверджень ОСОБА_3 посилається на чеки про грошовий переказ від 01.12.2012 року та від 31.12.2012 року.

Однак, дані чеки не є належними доказами в підтвердження надання матеріальної допомоги малолітній донці ОСОБА_5, оскільки в них відсутня інформація, що грошовий переказ було здійснено саме ОСОБА_3 та вказані квитанції не свідчать про систематичне надання такої допомоги і їх достатність для нормального фізичного і духовного розвитку дитини.

ОСОБА_3 в якості доказу своєї участі у піклуванні про малолітню доньку ОСОБА_5, надав фотографії з донькою, однак вони не свідчать про те, що останній приймав активну участь у її житті та надавав допомогу на її утримання.

Зазначені фотографії лише підтверджують факт того, що перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_1 не чинилися.

З висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 05.10.2018 року за №101-9030/03 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатись зі своєю матір'ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб'єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов'язоком батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. ОСОБА_1 визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Аналогічні положення містяться в ст. 171 СК України.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що всі питання щодо виховання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, вирішуються матір'ю ОСОБА_1 самостійно без участі та підтримки з боку батька дитини ОСОБА_3 Дитина знаходиться на повному її вихованні та утриманні.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 Протягом останніх чотирьох років він разом з ОСОБА_1 виховують малолітню доньку сторін ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, піклується про її фізичний і духовний розвиток, забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, купує одяг та іграшки, забезпечує відпочинком. Зазначив, що малолітня донька сторін ОСОБА_6 називає його своїм батьком. В свою чергу ОСОБА_3 належним чином своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки не виконує, матеріальної допомоги не надає, так само як і не піклується про її фізичний і духовний розвиток.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він проживає у будинку де мешкають подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом з малолітньою донькою ОСОБА_6. З подружжям у них дружні стосунки. Зазначив, що він жодного разу не бачив ОСОБА_3 та йому відомо, що відповідач жодної участі в спілкуванні, вихованні та утриманні малолітньої ОСОБА_6 не приймає, оскільки усім необхідним дитину забезпечують її мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_6

Оцінюючи покази даних свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень ОСОБА_1 стосовно ухилення батьком дитини ОСОБА_3 від своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у суду немає.

Також, в судовому засіданні був допитаний в якості свідка відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, який зазначив, що він бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_6. При цьому, ОСОБА_3 підтвердив, що він не бачив дитини чотири роки, заходів щодо усунення перешкод у спілкуванні йому з дитиною він не вчиняв.

Зазначені свідчення ОСОБА_3 не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору, оскільки крім свого бажання щодо виховання малолітньої дитини, ОСОБА_3 не надано належного та обґрунтованого доказу того, що ОСОБА_1 чинила йому перешкоди в цьому. Також, ОСОБА_3 не зміг пояснити суду причини своєї відсутності в житті дитини протягом чотирьох років.

Тому, суд критично ставиться до даних ним пояснень і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду.

Також, суд бере до уваги свідчення ОСОБА_10, яка є матір'ю ОСОБА_3, лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду, оскільки вона пояснила суду, що вони декілька разів телефонували ОСОБА_1, однак вона не виходила на зв'язок та декілька разів чекали її під під'їздом.

Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини, для повноцінного розвитку дитини, формування її ідентичності важливе значення має встановлення прив'язаності між дитиною і батьками чи особами, котрі їх замінюють. Привязаність до батьків, усвідомлення себе частиною сімї для дітей - це життєва необхідність, оскільки дає можливість розвивати базову довіру до світу та позитивну самооцінку.

На даний час малолітній дитині сторін ОСОБА_6 6 років, протягом чотирьох останніх років вона не бачила відповідача та не спілкувалась з ним, не відчувала його підтримки та батьківської прив'язаності до неї. Своїм батьком вона вважає вітчима.

Тобто, позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між ним та дитиною.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 протягом останніх чотирьох років не піклується про свою доньку, не цікавиться її станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені судом обставини та емоційну прихильність дитини до матері та вітчима, емоційний комфорт в її житті, суд вважає, що в даному випадку позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є захистом прав дитини.

До цього ж висновку прийшла комісія з питань захисту прав дитини, яка надала висновок про доцільність позбавлення прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, саме з метою захисту майбутнього та інтересів дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно неї.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей то в них слід відмовити, оскільки вони є похідними від задоволення первісних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору 640,00 грн. (за вимогу немайнового характеру про позбавлення батьківських прав).

Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 164, 165, 166, 180, 182, 184, 191, 243, 244 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №1451 від 12.05.2012 року у книзі записів актів громадянського стану про народження, зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір в сумі 640,00 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2;

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1;

Третя особа: Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, , місцезнаходження: м. Київ, просп.. М. Бажана, 7-Є.

Суддя