Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/1331/18
Номер провадження: 2/511/567/18
10 вересня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Панчук А. І.,
при секретарі - Міщенко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, та просить постановити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Свої вимоги мотивувала тим, що вона являється тіткою ОСОБА_3 Мати ОСОБА_3- ОСОБА_2 залишила дитину з нею та поїхала до м.Одеси. Раніше ОСОБА_2, відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.07.2007 року знаходилася під опікою її матері ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_2 веде безпорадний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не здійснює догляд за дитиною на протязі трьох років, дитина весь час життям знаходиться з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач взагалі не проживає за зазначеною адресою, допомоги на дитину не надає дитиною не цікавиться, своїх батьківських обов'язків не виконує.
В судовоме засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, надала до суду заяву, з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації в судовому засіданні не з'явилася, надала до суду заяву, з проханням розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2.в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою « за зазначеною адресою не проживає».
Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку.
Згідно довідки Щербанської сільської ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи на підставі наданих доказів та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є тіткою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 виданого 12.12.1989року Щербанською с/с Роздільнянськоьго району Одеської області (а.с.7);копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 виданого 04.08.2017року Роздільнянським РВДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.8); Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 серіїНОМЕР_3 виданого 29.12.2009року Першим Суворівським ВРАЦС Одеського МУЮ батьками дитини є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.10).
Відповідно до характеристики Щербанської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 26.02.2018року №69 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Однак останні три роки за зазначеною адресою не проживає, виїхала до м.Одеси, залишивши доньку ОСОБА_3 2009 року народження на утримання родички ОСОБА_1 За цей період дитиною не піклувалася , до школи , де дитина навчається у 2-му класі, не навідувалася, матеріально дитину не підтримувала (а.с.15).
З акту обстеження умов проживання від 23.04.2018 року судом встановлено, що під час обстеження житлових умов ОСОБА_3 2009 року народження, за адресою вул.Польова 11 с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області, де дитина проживає разом в родині ОСОБА_1, судом встановлено, що умови проживання дитини задовільні, є всі необхідні меблі, побутова техніка, водопровід, електропостачання та пічне опалення. Створенні всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини.(а.с.14).
Відповідно до довідки Щербанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно наглядається за місцем проживання її тітки ОСОБА_1, доглядає її. Дитина відвідує місцеву школу, отримує прививки та медичну поміч за місцем проживання її тітки. (а.с.32).
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26.02.2018 року відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, в будинку проживає її донька ОСОБА_2, котра знаходиться на утриманні родини ОСОБА_1 (а.с.11).
Суд, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку.
Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення.
Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV).
Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.
Перелік обов'язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України
За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності.
Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Позивачка просить позбавити батьківських прав відповідачку відносно доньки відповідачки на підставі ч.1 ст.164 СК України, так як остання злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.
Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідачка неналежно виконує батьківські обов'язки відносно своєї дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з нею.
При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Однак реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.
Відповідач ОСОБА_2 взагалі не бачиться з дитиною, не з"явилася на слухання справи.
Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками і не бажанням виконувати її, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини».
Тому суд вважає за необхідне позбавити мати ОСОБА_2, батьківських прав у відношенні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
Судовий збір при поданні позовної заяви сплачений повністю.
На підставі викладеного, п.2 ч.1 ст. 164, 165, ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 81, 141, 259, 263-265, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав у відношенні її доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. І. Панчук