СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 4-с/759/126/18
ун. № 759/8775/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді Ул'яновська О.В.,

секретаря судового засідання Чернишук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2018 р. скаржник звернулася до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати протиправною бездіяльність Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо невиконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2013 по справі №2-3636/05, зобов'язати Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2013 по справі №2-3636/05.

Скаржник свої вимоги обумовлює тим, що виконання ухвали від 08.11.2013 було покладено на Святошинське РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, однак вона не була виконана з невідомих заявнику причин, на звернення заявника щодо виконання ухвали Святошинське РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві повідомило, що арешт був накладений Дванадцятої КДНК, а тому було відмовлено у виконанні вказаної ухвали. Заявник вважає, що дії Святошинського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві є протиправними, оскільки він був зобов'язаний вжити встановлені законодавством заходи для виконання обумовленої ухвали суду незважаючи на ту обставину, що відповідний орган не виконував ухвалу суду про забезпечення позову.

Скаржник у судові засідання не з'явився, надіславши заяву до суду про підтримання скарги і її розгляду без її участі (а.с. 221).

Представник Святошинського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві у судове засідання не з'явилася, викликалася в судові засіданні для дачі своїх пояснень (заперечень), отримувала судові виклики, про що свідчать відповідні відмітки про отримання на копіях листів, які містяться в матеріалах даної справи (а.с. 220), про час та місце проведення даного судового засідання також повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень на адресу суду не надіслав, жодних заяв за час знаходження скарги в провадженні не надсилав, крім того, копії матеріалів виконавчого провадження на адресу суду не надіслав, у зв'язку з чим суд дійшов до висновку про можливість розглянути скаргу у відсутності останнього, оскільки розгляд скарги у відсутності державного виконавця жодним чином не порушить процесуальних прав останнього.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження» неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

З'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи зі змісту ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У ході судового розгляду встановлено, що Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2005 заборонено до розгляду справи по суті проводити будь-які дії щодо відчуження АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 29).

06.12.2007 ухвалою Святошинського районного м. Києва залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4: третя оосба: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 194).

06.12.2007 ухвалою Святошинського районного м. Києва по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя оосба: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання права користування житловим приміщеннямт авідшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 196).

На підставі заяви ОСОБА_2 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2013 скасовано заходи забезпечення позову по цивільній справі №2-3636/05 (а.с. 201).

05.05.2018 заявник звернулася до Святошинського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою щодо скасування заходів забезпечення позову, на яку 18.05.2018 їй було надано відмову, так як вказаний арешт накладався Дванадцятою КДНК від 15.11.2005 №2596311, так як у відповідності з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зазначена підстава обтяження: ухвала Чл 06, 28.10.2005 Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 206).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов'язки і права державного виконавця, зокрема, вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень,неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 59 Закону України підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що доводи скаржника, наведені у його скарзі є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 447, 450, 451, 260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо невиконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2013 по справі №2-3636/05.

Зобов'язати Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві скасувати заходи забезпечення позову щодо заборони до розгляду справи по суті проводити будь-які дії щодо відчуження АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2013 по справі №2-3636/05.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 11.09.2018.