Справа № 466/6968/17 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/546/18 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Ніткевича А.В., Приколоти Т.І.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 січня 2018 року, ухваленого судом у складі судді Невойта П.С., у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права на проживання та користування будинком,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, та просила суд ухвалити рішення про визнання за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на проживання та користування будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог посилалась, що її батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 13.07.1996 року до 08.05.2012 року. З 08.10.2004 року ОСОБА_6 була вселена як член сім»ї ОСОБА_4 в спірний будинок, а 03.03.2011 року було зареєстровано місце її проживання. Вона також проживала у цьому будинку, а після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року у неї доньки - ОСОБА_3, в спірному будинку вони проживають утрьох. Будинок АДРЕСА_1 за час перебування у шлюбі був реконструйований, у ньому було надбудовано мансарду, за рахунок якої збільшилася площа будинку. Не дивлячись на те, що будинок був ОСОБА_4 відчужений у 2015 році ОСОБА_5, вважає, що у ОСОБА_3 наявне право проживання у цьому будинку, оскільки ОСОБА_5 придбала тільки частину житлового будинку, без урахування проведеної надбудови.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що її мама ОСОБА_6 з 13.07.1996 року до 08.05.2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Стверджує, що вона також разом з дочкою проживає у спірному будинку, що підтверджується актом № 490 складеного ЛКП «Збоїща-408». Зазначає, що судом першої інстанції до даних правовідносин не застосовано ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, згідно з якими члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Звертає увагу на те, що також судом не застосовано до правовідносин ч. 4 ст. 156 ЖК України, якою визначено, що припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє колишнього члена сім`ї власника житла права користування займаним житловим приміщенням. Вважає, що відповідачі неправомірно перешкоджають їй та її дочці в здійсненні законного права на користування спірним житловим будинком. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Оскільки в судове засідання не з'явились особи, які беруть участь у справі, доказів про поважність причин неявки суду не подано, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 13.07.1996 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.05.2012 року шлюб між ними розірвано.

ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу від 23.12.2015 року придбала у ОСОБА_4 3/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з договором купівлі-продажу від 05.01.2016 року ОСОБА_5 придбала 1/4 частину вказаного житлового будинку. Загальна площа придбаного нею будинку складає 70,1 кв.м., житлова площа - 56,7кв.м.

Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а.с.4)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_3, в інтересах якої поданий позов, народилася через шість місяців після переходу права власності на спірний будинок від батька позивачки - ОСОБА_4 до іншої особи, а тому жодного самостійного права проживання у цьому будинку не набула.

Висновки суду відповідають вище вказаним обставинам та положенням закону.

Так, відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно зі ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містить також ст.405 ЦК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 право членів сім»ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім»ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім»ї.

А відтак, враховуючи те, що на час народження ОСОБА_3 одноособовим власником будинку була ОСОБА_5, доказів, що остання належала до членів сім»ї позивачки суду першої інстанції не подано, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до твердження, що ОСОБА_5 придбала лише частину будинку АДРЕСА_1 а інша частина (споруджена внаслідок реконструкції) належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не можуть прийматись до уваги, так як спростовуються даними вищевказаних договорів купівлі-продажу частин будинку - ? та ?, і належних і допустимих доказів щодо виникнення у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 права власності на реконструйовану частину будинку суду не подано, як і не подано доказів про скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2013 року, яким визнано право особистої приватної власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07.09.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Ніткевич А.В.

Приколота Т.І.