Справа №202/888/18
Провадження № 2-о/202/61/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Шишляннікова О.В.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про встановлення фактів, що мають юридичне значення -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою, в якій просить суд встановити факт участі ОСОБА_1 в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, а саме: Нагірно-карабаський конфлікт на території Азербайджанскьої Республіки (до припинення Союзу РСР Азербайджанська РСР та Вірменська РСР) у період бойових дій з жовтня 1988 року по квітень 1994 року, періоди участі: з 11.11.1988 по 14.12.1988; з 21.12.1988 по 20.01.1989; з 06.02.1989 по 21.02.1989; з 08.03.1989 по 17.03.1989; в баку з 19.01.1990 по 11.02.1990; з 10.03.1990 по 18.04.1990; з 11.05.1990 по 02.06.1990. Чеченська Республіка, в м.Грозний з 07.11.1991 по 12.03.1992. В обґрунтування заяви зазначив, що є офіцером запасу Збройних сил України у військовому званні підполковник національної гвардії. 17 травня 2017 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про визнання заявника учасником бойових дій. Разом із цим, Протоколом №7 від 06 вересня 2017 року заявнику було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій. Встановлення факту участі у бойових діях необхідно заявнику для отримання статусу учасника бойових дій.

03 серпня 2018 року, через канцелярію суду, представником Дніпропетровського обласного військового комісаріату, подані письмові пояснення по справі, у яких представник заінтересованої особи просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його заяви. В обґрунтування заперечень зазначив, що вважати заявника таким, що приймав участь у бойових діях не можливо, оскільки ОСОБА_2 та Азербайджанська СРС до переліку держав і періодів на їх території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким встановлено перелік країн на території яких проходили бойові дії, не відноситься. Крім того в поясненнях зазначено, що в даному випадку існує спір про право, у зв`язку із чим, розгляд справи в порядку окремого провадження розглядатись не може.

На підставі викладених представником Дніпропетровського обласного військового комісаріату письмових пояснень, судом поставлено питання про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що підстави для залишення його заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення без розгляду відсутні, а спір між сторонами з приводу його заяви відсутній.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження та просить суд встановити факт участі ОСОБА_1 в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, а саме: Нагірно-карабаський конфлікт на території Азербайджанскьої Республіки (до припинення Союзу РСР Азербайджанська РСР та Вірменська РСР) у період бойових дій з жовтня 1988 року по квітень 1994 року, періоди участі: з 11.11.1988 по 14.12.1988; з 21.12.1988 по 20.01.1989; з 06.02.1989 по 21.02.1989; з 08.03.1989 по 17.03.1989; в баку з 19.01.1990 по 11.02.1990; з 10.03.1990 по 18.04.1990; з 11.05.1990 по 02.06.1990. Чеченська Республіка, в м.Грозний з 07.11.1991 по 12.03.1992.

Встановлення факту участі у бойових діях необхідно заявнику для отримання статусу учасника бойових дій.

Відповідно до частини першої, пункту 5 частини другої статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п.2 ст.6 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Півничний Кавказ та Азербайджанська СРС не входить до переліку держав і періодів на їх території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким встановлено перелік країн на території яких проходили бойові дії.

Разом із цим, у відповідності до вимог чинного законодавства встановлено та визначено порядок щодо встановлення участі в бойових діях.

Зокрема, для виконання вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанов Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (із змінами), від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», від 13 січня 1995 року № 16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та від 20 серпня 2014 року № 413 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» - Міністерством оборони України видано наказ від 07 травня 2015 року № 200, «Про затвердження Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості», реєстрація у Міністерстві юстиції України 14 травня 2015 року за № 531/26976.

Згідно цього наказу, зобов`язано утворити комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій в Міністерстві оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України, військовій частині НОМЕР_1 та військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

Саме, на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.
Прийняття Комісією рішення проводиться шляхом голосування та вважається правомочним, коли за нього проголосувало не менше половини її членів (пункт 16 Положення). Рішення комісії оформлюється протоколом (пункт 17 Положення) .

Зазначеним наказом не визначено повноважень обласних військових комісаріатів щодо втручання у роботу Комісії та керування роботою комісії.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зокрема, пунктом 2 надані судам роз`яснення про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-а ЦПК України (1502-06).

У листі Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року судам надані роз`яснення про те, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах тощо.

Таким чином законодавством передбачено інший порядок встановлення факту перебування на території держав де велись бойові дії та встановлення відповідного статусу для осіб, що є учасниками таких подій.

При цьому вказані обставини не можуть бути встановлені в порядку окремого провадження, оскільки факт який бажає встановити заявник пов`язаний саме з обставинами його участі у бойових діях на території Півничного Кавказу та Азербайджанської СРС для отримання у подальшому ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року по справі №180/632/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.234,315 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Повний текст ухвали виготовлений 11 вересня 2018 року.

Апеляційна скарга може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Волошин Є.В.