печерський районний суд міста києва
Справа № 2-3825/11
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2018 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Чепізі Є.І.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні суду з серпня 2011 року перебула цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу КМДА про звернення стягнення на предмет іпотеки, заочним рішенням у якій позов ОСОБА_3 задоволено частково звернено стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки від 27 червня 2006 року, у рахунок погашення боргу ОСОБА_4 за договором позики від 27 червня 2006 року у розмірі 1 000 000 доларів США, що еквівалентно 7 970 000 грн, шляхом визнання за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку, площею 0,042 га, розташовану по АДРЕСА_1 /т. І а. с. 69-71/.

Ухвалою суду від 15 березня 2017 року скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу КМДА про звернення стягнення на предмет іпотеки та призначено справу до розгляду в загальному порядку /т. І а. с. 122/.

23 червня 2017 року від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 до суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву, у яких представник просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову /т. І а. с. 151-153/.

Представник позивача ОСОБА_1 11 жовтня 2017 року подав до суду заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, а 13 грудня 2017 року письмові пояснення та заяву про збільшення позовних вимог /т. І а. с. 184-185, т. ІІ а. с. 2-7, 10-11/.

Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року позов у частині вимог до Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про зобов`язання видати акт на право власності на земельну ділянку залишено без розгляду /т. ІІ а. с. 14/.

На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У підготовчому судовому засіданні 12 березня 2018 року представником відповідача подано суду письмові заперечення на заяву про збільшення позовних вимог та письмові пояснення від 13 грудня 2017 року /т. ІІ а. с. 25-31/.

29 травня 2018 року представником позивача подано до суду письмові пояснення щодо заперечень відповідача від 15 грудня 2017 року на заяву про збільшення позовних вимог та письмові пояснення позивача від 13 грудня 2017 року /т. ІІ а. с. 52-55/.

Ухвалою суді від 06 червня 2018 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /т. ІІ а. с. 60/.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні, у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Представник третьої особи у справі до суду не з`явився, повідомлявся належним чином про час та дату, місце його проведення, заяви по суті або з приводу процесуальних питань не подав.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

27 червня 2006 року сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач (позичальник) взяв в борг у позивача (позикодавця) грошові кошти в розмірі 5 000 000 грн, що на день посвідчення договору було еквівалентно 1 000 000 доларів США, строком повернення до 01 травня 2007 року. Відповідно до п. 3 договору в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 1 000 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. У забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, 27 червня 2006 року сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачем було передано в іпотеку нерухоме майно земельну ділянку, площею 0,0342 га, розташовану у АДРЕСА_1 .

В зв`язку з невиконанням умов договору позики, 23 серпня 2010 року позивач направив відповідачу письмову вимогу щодо добровільного виконання зобов`язання у тридцяти денний строк, а також попередження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки протягом встановленого строку, вимога залишилась без задоволення, позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх порушених прав 10 серпня 2011 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України під поняттям позовна давність розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, вказане поняття - це певний період у часі зі спливом якого у кредитора зникає можливість захистити своє право у судовому порядку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 259 ЦК України, сторони у випадку додержання письмової форми договору, можуть за своєю домовленості збільшити строк позовної давності, однак не можуть скорочувати законодавчо встановлені строки.

За загальним принципом проголошеним частини першої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто законодавець заклав презумпцію обізнаності кредитора про його порушення прав, таким чином обов`язок доказування необізнаності покладено на кредитора.

Під зупиненням строку позовної давності розуміється зупинення його обрахування під час існування певних обставин передбачених ст. 263 ЦК України, після припинення яких продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

У випадку вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку та у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач строк позовної давності переривається та його перебіг починається заново, як це передбачено ст. 264 ЦК України.

Із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, що закріплено положеннями статті 266 ЦК України.

За приписами частини першої статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, а саме, передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

За пунктом 4 договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П., за реєстровим № 1784 від 27 червня 2006 року, копія якого міститься у матеріалах справи, суму позики позичальник, тобто відповідач, зобов`язався повернути позикодавцеві (позивачу) готівкою у строк до 01 травня 2007 року /т. І а. с. 7-8/.

Також пунктом 1 договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П., за реєстровим № 1787 від 27 червня 2006 року, передбачено строк повернення боргу до 01 травня 2007 року /т. І а. с. 9-12/.

Встановлено, що позивач вперше з позовом щодо предмету спору звернувся до суду 21 жовтня 2010 року справа № 2-334/11, рішенням від 25 березня 2011 року, яке набрало законної сили 17 жовтня 2011 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено /т. І а. с. 58-63/.

Тобто на час звернення позивача до суду з позовом (10 серпня 2011 року) у справі 2-3825/11 строк позовної давності сплив.

Переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу, як зазначив в ухвалі від 23 вересня 20115 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у справі № 6-18668св15.

Відповідно до частини третьої ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Законодавець не наводить прикладів підстав через які суд може визнати поважними причини пропущення строку позовної давності, таким чином суд самостійно оцінює кожні обставини на предмет поважності.

На підставі обставин, встановлених судом, що мають юридичне значення, та керуючись:

ст. ст. 3, 8, 21, 61, 55, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-11, 16, 256-267 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 1-19, 27, 33, 34, 42-49, 58-62, 76-83, 89-92, 95, 141, 209-216, 227-246, 258, 259, 263-268, 273-279, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України,

суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за договором позики відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 13 вересня 2018 року.

Суддя І. В. Литвинова