ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 643/5757/18

провадження № 22ц/818/145/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк»

відповідач: ОСОБА_1,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна про звернення стягнення на предмет іпотеки,

з апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року, ухвалене суддею Сиротниковим Р.Є., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2016 року ПАТ «Укргазбанк» (далі Банк) звернувся до Московського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки- квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2007 між «Укргазбанком» та ОСОБА_2, укладений Кредитний договір № 20, відповідно до якого останній отримав від банку кредит в розмірі 2644 000 доларів США, на строк з 26.12.2007 по 25.12.2012, та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами виходячи із 12,5 % річних. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань перед Банком 09.06.2008 між Банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки за № 16/08-Б. Відповідно до п.2.1.1 цього договору предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285,6 кв.м. .Відомості про іпотеку 09.06.2008 внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер № 7356523, на відчуження нерухомого майна накладена заборона.

Рішенням Московського райсуду м. Харкова від 13.05.2008 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, солідарно, на користь Банку стягнуто 1664543,02 грн. та 2630252,33 долара США.

11.09.2009 Московським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким договір іпотеки, укладений 09.06.2008 між Банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек.

Рішенням від 04.04.2012 судова колегія по цивільним справам апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції від 11.09.2009 скасувала; в задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ПАТ «Укргазбанку» про визнання договору іпотеки недійсним - відмовила.

Як стало відомо позивачу, зазначена квартира, яка є предметом іпотеки, відчужена, останнім власником є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1129 від 30.06.2012, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л.

На теперішній час рішення суду про стягнення суми не виконано. Банком проведена оцінка вартості іпотечної квартири, яка є часткою предмету іпотеки, за висновком експерта ринкова вартість квартири визначена у 755900,00 грн. З урахуванням розміру заборгованості Боржника, з посиланням на ст.525, 575 ЦК України, ст.23 Закону України «Про іпотеку», на підставі Кредитного договору та договору іпотеки, просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 755900, 00 грн., з наданням АБ «Укргазбанк» всіх повноважень продавця, в тому числі, права отримання у нотаріуса дублікатів правовстановлюючих документів на квартиру.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року позичальника ОСОБА_2 у розмірі 4539595,58 доларів США, що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2382796,72 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 2156798,86 доларів США та 120125 824,52 грн. пені, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу № 1129, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 30.06.2012.

Реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу № 1129, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 30.06.2012, вирішено провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 755900,00 грн., з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату Договору купівлі-продажу № 1129, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 30.06.2012 р., реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Договору купівлі-продажу № 1129, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 30.06.2012 р., здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства АБ «УКРГАЗБАНК» понесені по справі судові витрати у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.)

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, як представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, якими відмовити ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано статтю 23 ЗУ «Про іпотеку» та звернуто стягнення на окрему квартиру АДРЕСА_1, оскільки за договором № І6/08-Б предметом іпотеки було визначено не окремі квартири, а будинок № 31 загалом (який складається зі 123 квартир). Відомостей щодо укладання додаткового договору або інших договорів якими б вносились відповідні зміни до договору іпотеки у зв'язку з виділенням окремих квартир у будинку 31 в натурі, і реєстрації права власності на них, як на окремі об'єкти нерухомості матеріали справи не містять. У зв'язку із чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що квартира №53 стала самостійним предметом іпотеки. Також зазначає, що судом не було обґрунтовано як співвідноситься предмет іпотеки з його частиною та вартість предмета іпотеки з вартістю набутої ОСОБА_1 квартири № 53. Судом не було з'ясовано те, що житловий будинок, який знаходиться у АДРЕСА_1 і який є предметом іпотеки за договором № 16/08-Б від 09 червня 2008 року на час укладення договору іпотеки був об'єктом незавершеного будівництва, що у свою чергу свідчить про те, що квартира № 53 не могла бути предметом іпотеки. Посилається на те, що при визнанні права власності відповідно до ст. 331 ЦК України районний суд у своєму рішенні від 16 квітня 2008 року по справі № 2/2906/2008 р. не встановив, що вказане новостворене нерухоме майно після реконструкції було прийнято до експлуатації, що на той час було необхідним відповідно до п. 1 Порядку прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 22 вересня 2004 року №1243. Докази про прийняття вказаного реконструйованого будинку до експлуатації, в матеріалах справи також відсутні. Отже у даному випадку предметом договору іпотеки був об'єкт незавершеного, внаслідок не прийняття його до експлуатації, будівництва.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5, як представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2007 між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно якого ОСОБА_2 отримав від банку кредит в розмірі 2 644 000 доларів США, зі строком повернення до 25 грудня 2012, та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. (а.с. 55-57)

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань перед Банком, 09 червня 2008 між Банком з одного боку, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з іншого боку, укладено договір іпотеки № 16/08-Б.

Відповідно до п.2.1.1 цього договору предметом іпотеки виступив багатоквартирний житловий будинок літ В-5, розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285, 6 кв.м., що має 123 квартири. (а.с. 60-63)

Відомості про договір Іпотеки та заборону на нерухоме майно нотаріусом внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 09.06.2008 р. (а.с. 60-63)

Боржником ОСОБА_2 належним чином грошові зобов'язання перед Банком не виконані, про що свідчить рішення Московського райсуду м. Харкова від 13.05.2008 за №2-1404/10 про стягнення на користь Банку солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 3664801,99 доларів США та 23800945,13 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 26.12.2007. (а.с. 68-70). Станом на жовтень 2017 року вказане рішення від 13.05.2008 не виконано.

Постановою державного виконавця від 07.03.2014 виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в ред. до 05.10.2016) у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Виконавчий документ повернуто стягувачу, заборгованість за даним виконавчим документом не погашена.

Пунктом 3.2.8 укладеного кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених цим договором відшкодування заборгованості здійснюється Банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки».

Пунктом 3.1.6 Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 набув на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2012 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за .№ 1129 30 червня 2012.

На час укладання угоди, зазначена квартира під забороною відчуження не перебувала, оскільки відомості щодо цього з Державного реєстру іпотек виключені на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 (а.с. 64)

В подальшому, рішенням судової колегії по цивільним справам апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 рішення суду першої інстанції від 11 вересня 2009 скасовано; в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «Укргазбанку» про визнання договору іпотеки недійсним, виключення запису з реєстру іпотек - відмовлено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Судом встановлено, що строк дії договору на час звернення кредитора до суду не сплинув, основне зобов'язання боржник не виконав.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, державна реєстрація іпотек регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 31 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.

Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Отже, висновок першої інстанцій про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим та узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі 6-1193цс15.

Установивши факт переходу до ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, суд правильно застосува до спірних правовідносин статтю 23 Закону України «Про іпотеку», оскільки квартира АДРЕСА_1, є складовою частиною будинку, який є предметом іпотеки. На час укладення договору іпотеки № 16/08-Б від 09 червня 2008 року будинок АДРЕСА_1 був зареєстрований як об*єкт права власності, така державна реєстраціія незаконною не визнана, відповідність будинку будівельним та санітарно-технічним нормам встановлена рішення суду, яке стало підставою такої деражвної реєстрації, тому неможна вважати будинок об'єктом незавершеного будівництва.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду апеляційної інстанції позивачем було надано розрахунок заборгованості з якого вбачається, що вона складається з суми боргу по тілу кредиту 2382796,72 дол. США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 2 156 798,86 дол. США, 120 125 824,52 грн. пені, яка складається із пені за прострочку погашення кредиту в сумі 70 653 760,00 грн. та пені за просторіку погашення процентів у сумі 49 472 064,52 грн.

Однак, судова колегія вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, оскільки рішенням Московського райсуду м. Харкова від 13.05.2008 на користь Банку солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стягнута заборгованість 2382796,72 долари США за тілом кредиту та заборгованість 247455,61 доларів США за процентами, згідно пояснень представника позивача за час прострочення сплачено коштів, в тому числі зарахованих від продажу квартир в предметі іпотеки по тілу кредиту 261203,28 доларів США, по відсотках 437354,67 доларів США, тому кошти від продажу спірної квартири слід віднести на погашення лише цієї заборгованості із вирахуванням наведених сум.

Отже рішення суду підлягає зміні в частині суми заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок продажу іпотечного майна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року -змінити.

Абзаци другий та третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу № 1129, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 30 червня 2012 року в рахунок заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 20 від 26 грудня 2007 року позичальника ОСОБА_2 у розмірі 2 121 593,44 доларів США.

Реалізацію предмета іпотеки - провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 755900,00 грн., з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату Договору купівлі-продажу № 1129, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 30.06.2012 р., реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Договору купівлі-продажу № 1129, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 30.06.2012 р., здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.»

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна