Справа № 214/2950/18
2/214/1964/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 серпня 2018 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
секретарі судового засідання Петренко К.І., Бєлікова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/2950/18
за позовною заявою ОСОБА_1
представника позивача адвоката ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у м. Кривому Розі ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №35»,
про визначення членом сімї квартиронаймача, визнання права користування неприватизованим житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Представники сторін:
від позивача адвокат ОСОБА_2,
від відповідача-2 ОСОБА_5
10.05.2018 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши вимоги (а.с.49-54), просив суд: визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, членом сімї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 основного наймача житлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Качалова 14/28, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область; визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Качалова 14/28, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область; визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Качалова 14/28, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Предявлені вимоги мотивовано тим, що 01.04.1978 року на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 районної ОСОБА_4 народних депутатів трудящих м. Кривого Рогу ОСОБА_7 дідові позивача, було видано ордер з правом заселення житлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Качалова 14/28 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області сімєю у складі 5 осіб його дружиною ОСОБА_6 (баба позивача), сином ОСОБА_8 (батько позивача), невісткою ОСОБА_9 (мати позивача), онуком ОСОБА_3 (брат позивача). 30.07.1982 року в сімї ОСОБА_8 народився ще один онук ОСОБА_1 позивач по справі, місце проживання якого в подальшому зареєстрували в зазначеному житловому приміщенні. Після смерті діда ОСОБА_8, основним квартиронаймачем стала його дружина ОСОБА_6, яка померла 15.09.1995 року. Після її смерті ніхто з повнолітніх членів сімї у відповідності до ст.106 ЖК УРСР не звертався до уповноважених органів з приводу зміни договору найму житлового приміщення. Після смерті ОСОБА_6, в квартирі АДРЕСА_1 продовжили проживати ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивач). В 2008 році ОСОБА_3 виїхав з квартири з усіма своїми особистими речами, обравши собі інше місце проживання на власний розсуд, після чого в квартирі більше не проживав, участі в оплаті комунальних послуг не приймає. 05.01.2007 року померла мати позивача ОСОБА_9, а 30.11.2017 року - помер його батько ОСОБА_8 Після цього позивач залишився сам проживати в неприватизованому житловому приміщенні, самостійно оплачуючи всі житлово-комунальні послуги, утримуючи матеріально-технічний стан квартири. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання брата ОСОБА_3 в позасудовому порядку він не має можливості, в той час як реєстрація відповідача змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, обмежує його права, позбавляючи можливості набуття права користування житловим приміщенням із заміною сторони за договором найму, що вимагає документального підтвердження належності його до складу членів сімї попереднього наймача, тому за захистом прав ОСОБА_1 представник позивача, діючи від його імені та в його інтересах, вимушений звернутися до суду.
Позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 правом на участь в судовому засіданні не скористались, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримали.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово викликався у встановленому законом порядку, однак не зявився, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Представник відповідача Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у м. Кривому Розі ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відзив на позовну заяву відповідач суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «ЖЕО №35» в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, не подання відзиву, неявку інших учасників справи, відсутність заяв про їх участь в судовому засіданні, суд постановив ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому.
В ході розгляду справи представником позивача заявлялось клопотання про залучення Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у м. Кривому Розі ради в якості співвідповідача, яке задоволено ухвалою суду від 18.06.2018 (а.с.68)
Ухвалою суду від 31.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку (а.с.82).
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
В порядку ч.6 ст.259, ч.1 ст.268 ЦПК України, 29.08.2018 року судом винесено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд,-
Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
01.04.1978 року ОСОБА_7 як основний квартиронаймач отримав ордер за №775, виданий Виконавчим комітетом ОСОБА_4 депутатів трудящих м. Кривого Рогу на право заселення житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, жилою площею 39,93 кв.м. (а.с.12). Ордер видано з правом заселення квартири сімєю ОСОБА_7 у складі 5 осіб: він, ОСОБА_6 дружина, ОСОБА_8 син, ОСОБА_9 невістка, ОСОБА_3 онук.
30.07.1982 року у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 народився син ОСОБА_1 позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії IV-КИ №426654 від 01.09.1982 року (а.с.15).
З 10.06.1999 року та на момент ухвалення рішення місце проживання ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Окрім нього, в зазначеній квартирі з 09.03.1992 року значиться зареєстрованим місце проживання брата позивача ОСОБА_3, який фактично в житловому приміщенні не проживає з 2008 року, що підтверджується актом з місця проживання від 22.03.2018 року, засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.16).
Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.15, 58), в яких батьками зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_9.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 та його представник посилалися на те, що ОСОБА_3 не проживає в неприватизованій квартирі протягом тривалого часу без поважних причин, у звязку з чим втратив право користування житловим приміщенням.
Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між членами сімї наймача неприватизованого житлового приміщення, у звязку з чим регулюються ст.71 ЖК УРСР.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 71 ЖК УРСР передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним.
З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сімї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому. Обовязковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».
Відповідно до положень ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку.
Таким чином, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».
З огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 в житловому приміщенні, яке перебуває у володінні та користуванні позивача ОСОБА_1, не проживає понад 6 місяців, квартиронаймачем він не є, дійсне його місцезнаходження не відоме, в той час як реєстрація місця проживання створює позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи його майнові права, через що він вимушений сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на його матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявленої представником позивача вказаної негаторної вимоги та необхідність її задоволення із визнанням ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Качалова 14/28, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Щодо заявлених позивачем та його представником вимог про визнання ОСОБА_1 членом сімї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 основного наймача житлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Качалова 14/28, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, та визнання за ним права користування цим житловим приміщенням, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст.58 ЖК УРСР, єдиною підставою для вселення в житлове приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду є ордер.
Статтею 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.
Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР, квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 був вселений до житлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Качалова 14/25, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, за згодою квартиронаймача ОСОБА_8
Так, з 10.06.1999 року місце проживання ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, свідченням чому є відповідна відмітка на стор.11 його паспорту, довідка №15 КОМ ДІС «НОВА КОМ» від 20.03.2018 року та відповідь з Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у м. Кривому Розі ради від 29.03.2018 року №01.16-121329 (а.с.10, 17, 18).
Крім того, з листа Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у м. Кривому Розі ради №10/36-1626 від 13.04.2018 року слідує, що відповідно до картотеки реєстраційного обліку місця проживання/перебування ОСОБА_1 первинно був зареєстрований тимчасово до досягнення повноліття як дитина до картки батька ОСОБА_8 сина ОСОБА_8
З огляду на зазначені відомості про реєстрацію ОСОБА_1 слід дійти до висновку, що спочатку (з моменту народження) позивач був зареєстрований в житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 за життя основного квартиронаймача ОСОБА_7 тимчасово до досягнення повноліття, а після досягнення ним повноліття постійно, що свідчить про його постійну реєстрацію у спірній квартирі як онука основного квартиронаймача ОСОБА_7, його вселення в квартиру за погодженням з ним.
Оскільки ЖК УРСР передбачає, що вселення у квартиру можливе тільки із дозволу квартиронаймача, слід дійти до висновку про те, що послідуюча перереєстрація ОСОБА_1 проводилась за згодою квартиронаймача ОСОБА_8
Як установлено судом, договір піднайму жилого приміщення у спірній квартирі між ОСОБА_1 та основним квартиронаймачем ОСОБА_8 на час його вселення у квартиру, реєстрації та протягом всього періоду проживання до смерті квартиронаймача не укладався.
Відповідно до ст.64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Серед членів сім'ї наймача виділяють дві категорії: 1) безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача); 2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
За змістом даних правових норм особа може набути право користування жилим приміщенням не лише у звязку із включенням її до ордеру на вселення в це приміщення, а й у звязку із вселенням її до наймача як члена його сімї.
У ході розгляду справи представником позивача доведено, що з часу вселення ОСОБА_1 у квартиру між сторонами фактично склалися відносини найму спірного житла, а саме позивач користується передбаченими для наймача спірного житла правами та виконує встановлені для наймачів житла зобов'язання (постійно проживає і користується жилим приміщенням, несе всі витрати, повязані з оплатою комунальних послуг тощо).
За даних обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є членом сімї основного квартиронаймача ОСОБА_1 правомірно набув право користування жилим приміщенням, та як наслідок набув всі права та обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. На користь такого висновку свідчить й та обставина, що ОСОБА_8 з часу поселення онука ОСОБА_1, його реєстрації у спірній квартирі не оспорював у встановленому законом порядку право ОСОБА_1 на постійне проживання та користування спірною квартирою, його реєстрацію у квартирі.
Як визначеного ч.1 ст.106 ЖК УРСР, ст.824 ЦК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.
Таким чином, смерть наймача житлового приміщення за умови наявності підтвердження належності особи до членів його сімї та користування належним наймачеві житловим приміщенням, в своїй сукупності надають такій особі право вимагати заміни сторони наймача за договором найму із оформленням його на імя члена сімї, який має право користуватися квартирою без зміни попередніх умов найму (ч.2 ст.824 ЦК України).
Як вказував позивач, основний квартиронаймач ОСОБА_10 помер. Однак коли саме позивачем та його представником не зазначено, жодних доказів в підтвердження факту його смерті суду не надано. Питання про їх витребування у встановленому законом порядку перед судом не ставилося.
15.09.1995 року померла ОСОБА_6 дружина квартиронаймача, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КИ №793324 від 27.02.2018 року (а.с.13).
Судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 договір найму житлового приміщення у звязку зі смертю квартиронаймача як член його сімї не змінювала, ордер на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, на її імя як квартиронаймача не видавався, що слідує з відповіді Виконавчого комітету Криворізької міської ради №10/36-1626 від 13.04.2018 року (а.с.31-32).
Судовим розглядом також встановлено, що після смерті ОСОБА_6 ніхто з повнолітніх членів сімї у відповідності до ст.106 ЖК УРСР з приводу зміни договору найму житлового приміщення до уповноважених органів не звертався.
05.01.2007 року померла мати позивача ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КИ №807336 від 14.06.2018 року (а.с.59).
04.12.2017 року помер батько позивача ОСОБА_8, свідченням чому є свідоцтво про його смерть серії І-КИ №778681 від 04.12.2017 року (а.с.14).
Як на підстави звернення до суду, позивач посилався на необхідність офіційного визнання його членом сімї квартиронаймача житлового приміщення АДРЕСА_3 ОСОБА_6, з метою підтвердження його права користування житловим приміщенням після смерті баби та забезпечення реалізації житлових прав в подальшому.
Однак, оскільки фактично основним квартиронаймачем залишається ОСОБА_8, доказів в підтвердження втрати ним права користування житловим приміщенням чи смерті позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про безпідставність заявлення вимоги про визнання ОСОБА_1 членом сімї ОСОБА_6 як квартиронаймача, яка такого статусу не має та за життя не набула.
Разом з тим, порушуючи питання про визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Качалова 14/28, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, як членом сімї основного квартиронаймача, позивач фактично переслідує за мету можливість здійснення заміни сторони у договорі найму житлового приміщення на підставі ст. 64, 65, 106 ЖК України в подальшому, однак свої вимоги жодними належними та допустимими доказами щодо обставин, необхідних для визнання за ним права користування житловим приміщенням в судовому порядку, за відсутності спору про таке право, суду не надає.
Суд вважає за необхідне зауважити, що наявність у ОСОБА_1 статусу члена сімї ОСОБА_8 як основного наймача неприватизованої ним квартири, що ніким не оспорюється, і так надає йому право на користування вказаним житловим приміщенням, а за умови доведеності факту смерті ОСОБА_8 надає право звернутися стосовно оформлення договору найму жилого приміщення через відповідний орган місцевого самоврядування, що відповідатиме п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Качалова 14/28, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, із відмовою в задоволенні вимог про визнання ОСОБА_1 членом сімї квартиронаймача та визнання за ним права користування житловим приміщенням за недоведеністю, безпідставністю та фактичною відсутністю спору про право.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. в рахунок відшкодування судового збору за предявлення немайнової вимоги, задоволеної судом. З огляду на відмову в задоволенні інших вимог, підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат в іншій частині відсутні.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у м. Кривому Розі ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №35», про визначення членом сімї квартиронаймача, визнання права користування неприватизованим житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку місця проживання.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для предявлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судових витрат.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідачів, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачами в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його підписання.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідач-1: ОСОБА_3, РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідач-2: Виконавчий комітет ОСОБА_4 районної у м. Кривому Розі ради, , юридична адреса: вул. Володимира Великого 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №35», , юридична адреса: вул. Космонавтів 15, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Повне заочне рішення складено 10.09.2018 року.

Суддя О.І. Євтушенко