Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василівка в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, 26 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») і ОСОБА_5, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 17 січня 2015 року ОСОБА_5 помер. На підставі ст.1281 ЦК України 16 лютого 2016 року позивачем була направлена претензія кредитора до Василівської державної нотаріальної контори, яка повідомила про прийняття спадщини ОСОБА_4. 10 травня 2016 року спадкодавцю ОСОБА_4 було направлено претензію, вимога про погашення заборгованості по кредиту не виконана. Станом на дату смерті заборгованість за кредитним договором від 26 серпня 2008 року складає 6755,13 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1339,00 грн., заборгованість за відсотками 5416,13 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року позов задоволено. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2018 року поновлено ОСОБА_4 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення і скасовано заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

12.06.2018 року від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов.

09.07.2018 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с.29).

Представники відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судовому засіданні

заперечували проти задоволення позову, мотивуючи чим, що 24 березня 2015 року через секретаря виконавчого комітету Широківської сільської ради Василівського району вона подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті 17.01.2015 року її сина ОСОБА_5 Ніякого майна після смерті сина відповідач не отримувала, а тому не має нести матеріальну відповідальність перед банком за неповернутий її сином кредит. Після смерті ОСОБА_5 у звязку з відсутністю документів про особу померлого, відповідач не могла отримати допомогу на поховання, а тому сума допомоги на поховання була зарахована їй через відділення ощадбанку на підставі отриманого в Василівській державній нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.2015 року в сумі 2820,70 грн., проте зазначені кошти є державною допомогою на поховання, а не одержане у спадщину майно. Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 посилаючись на те, що 01 вересня 2008 року на підставі кредитного договору отримав грошові кошти в сумі 1339 грн., погашення заборгованості по кредиту жодного разу не здійснював, по строку закінченні строку користування кредитом грошові кошти не повернув. На момент смерті позичальника ОСОБА_5 закінчився трирічний строк позовної давності, тому відповідно ст.267 ЦК України просив суд про застосування строків позовної давності для звернення позивача з позовом до суду.

Розглянувши надані сторонами матеріали, вислухавши пояснення представників відповідача, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») і ОСОБА_5, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, був укладений договір про надання банківських послуг), згідно якого останній отримав кредит в сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна 30 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

17 січня 2015 року ОСОБА_5 помер.

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 26.08.2008 року станом на 17 січня 2015 року (дата смерті позичальника), загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 6755,13 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1339,00 грн., заборгованість за відсотками 5416,13 грн.

З матеріалів спадкової справи №86/2015 Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області, вбачається, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5, померлого 17 січня 2015 року, звернулася мати спадкодавця ОСОБА_4.

28 липня 2015 року державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_6 на імя спадкоємця ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження з відповідними відсотками та компенсаціями в сумі 2820 грн. 70 коп., які знаходяться в ТВБВ №10007/0224 філії Запорізького обласного управляння АТ «Державний ощадний банк України» на рахунку №9066, що належав спадкодавцю ОСОБА_5.

Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Ч.1 ст.1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобовязані задовольнити

вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ч.2 ст.1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи, що сума заборгованості за кредитним договором перевищує вартість майна, одержаного у спадщину, доказів належності померлому ОСОБА_5 іншого майна суду не надано, спадкоємець позичальника ОСОБА_4 повинна була задовольнити вимоги кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором у розмірі вартості отриманого у спадщину майна тобто на суму 2820 грн. 70 коп.

Одночасно з цим, представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки на момент смерті позичальника ОСОБА_5 закінчився загальний трирічний строк позовної давності стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо визначення дати стосовно строку вимоги, суд бере до уваги ту обставину, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування

кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 03 червня 2015 року (№6-31цс15).

За висновком Верховного Суду України про застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів (постанови № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року), за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Уклавши договір 26 серпня 2008 року боржник ОСОБА_5 не здійснював жодної оплати за кредитним договором і помер 17 січня 2015 року. Долучені до позовної заяви матеріали не містять даних про строк дії кредитної картки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 26.08.2008 року, станом на 01.09.2008 року позичальник ОСОБА_5 отримав грошові кошти в сумі 1339 грн., після цього він не здійснив жодного разу погашення заборгованості по кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів почався 30.09.2008 року після несплати чергового платежу, тобто на момент смерті позичальника ОСОБА_5 пройшло більше 6 років з моменту, коли почався перебіг строку позовної давності за певною частиною вимог.

ПАТ ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом 05.08.2016 року, тобто, з пропуском позовної давності. На підставі ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку для звернення про захист цивільного права або інтересу, представником відповідача в судовому засіданні заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної

скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений і підписаний 31 серпня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7