Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 183/5007/16-ц

провадження № 61-16793св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпропетровська,

треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року у складі судді Городецького Д. І. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Єлізарової І. А., Свистунової О. В., Варенко О. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (далі - КЕВ міста Дніпропетровська), треті особи - Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про скасування рішення, визнання права на приватизацію квартири та зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що вони проживають та зареєстровані в квартирі за адресою: квартира АДРЕСА_1. 02 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до КЕВ міста Дніпропетровська із заявою про передачу квартири у приватну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». КЕВ міста Дніпропетровська, як органом приватизації, було винесене рішення № 3210 від 02 вересня 2016 року, та відмовлено в передачі у приватну власність вищезазначеної квартири, в зв'язку з тим, що військове містечко смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області віднесене до числа «закритих» та не підлягає приватизації. Дії відповідача вважають неправомірними, такими, що не відповідають Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Просили визнати протиправним та скасувати рішення № 3210 від 02 вересня 2016 року КЕВ міста Дніпропетровська; визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 на приватизацію квартири АДРЕСА_1; зобов'язати КЕВ міста Дніпропетровська, як орган приватизації, прийняти відповідні заходи щодо приватизації квартири АДРЕСА_1, у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано право ОСОБА_1, ОСОБА_2 на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 3210 від 02 вересня 2016 року КЕВ міста Дніпропетровська про відмову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в приватизації квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано КЕВ міста Дніпропетровська, як орган приватизації, прийняти відповідні заходи щодо приватизації квартири АДРЕСА_1, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що законодавством України не визначено поняття «закрите військове містечко», тому смт Черкаське не має статусу закритого військового містечка. Позивачі зареєстровані у спірному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брали. Рішення відповідача про відмову позивачам в оформленні передачі у приватну власність та приватизації квартири порушує права позивачів.

У березні 2017 року КЕВ міста Дніпропетровська подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що житловий фонд смт Черкаського до якого входить квартира позивачів, є військовим майном, а згідно частин першої, другої статті 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Існує перелік закритих військових містечок до якого також включено смт Черкаське, тому житловий фонд смт Черкаське не підлягає приватизації та передачі до органів місцевого самоврядування. КЕВ міста Дніпропетровська є неналежним відповідачем у справі, оскільки через відсутність розпорядчих повноважень щодо майна не може одноособово вирішувати питання про його відчуження (приватизацію).

У червні 2017 року представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу КЕВ міста Дніпропетровська, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ордеру № 670 від 25 серпня 1993 року.

Згідно довідки про склад сім'ї № 537, виданої 04 серпня 2016 року Будинкоуправлінням № 2 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району, у вказаній квартирі зареєстровані, проживають та мають право на приватизацію ОСОБА_1, ОСОБА_2

Спірне житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України та перебуває у повному оперативному управлінні КЕВ міста Дніпропетровська.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про КЕВ міста Дніпропетровська, затвердженого наказом начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 15 квітня 2013 року № 61, КЕВ міста Дніпропетровська здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об'єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

КЕВ міста Дніпропетровська здійснює утримання житлового фонду (пункт 3.2.4 Положення про КЕВ міста Дніпропетровська).

02 серпня 2016 року ОСОБА_1, зі згоди ОСОБА_2, звернувся до КЕВ міста Дніпропетровська із заявою про передачу квартири у приватну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» .

Рішенням КЕВ міста Дніпропетровська від № 3210 від 02 вересня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у приватизації квартири і повідомлено про відсутність повноважень начальника КЕВ міста Дніпропетровська щодо оформлення передачі квартири у приватну власність. Рішення мотивоване тим, що спірна квартира розташована у військовому містечку, яке включено до числа закритих, тому житлові приміщення не підлягають приватизації.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами третьою, п'ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (частина друга статті 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03 січня 1993 року № 1 «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» передбачено, що обов'язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).

Право особи на передачу у приватну власність житла органами приватизації може бути обмежено тільки на підставах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 4 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року № 1282, передача житлового фонду, інших об'єктів соціальної та інженерної інфраструктури, що перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі майнових комплексів, проводиться за рішенням Міністерства оборони України.

Згідно з Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 21 квітня 2011 року № 215, та наказом Міністра оборони України від 03 липня 2013 року № 448 визначення «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок, виключено.

До прийняття вказаних наказів 03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України Педченко Г. М. затверджено останній чинний (базувався на наказі Міністра оборони СРСР від 22 лютого 1977 року № 75) «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд». Селища міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку.

15 вересня 2011 року наказом Міністра оборони України № 569 «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» визначено перелік майна, що безоплатно передається у комунальну власність територіальної громади смт Черкаське та смт Гвардійське, до якого включено й житловий фонд.

Рішеннями сесії Черкаської селищної ради від 31 березня 2011 року № 1, від 15 грудня 2011 року № 1-9 та від 19 квітня 2012 року № 1-12 надана згода на прийняття у комунальну власність територіальної громади об'єктів житлово-комунального фонду та соціальної сфери. Протягом 2011-2012 років рішеннями Черкаської і Гвардійської селищних рад на підставі наказу Міністра оборони України від 15 вересня 2011 року № 569 прийнято до комунальної власності низку об'єктів військового майна.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Частиною п'ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Встановлено, що позивачі, які зареєстровані та проживають в спірному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брали, житлові чеки не використовувавали.

Згідно з частиною 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 було затверджено Положення, яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положення, в тому числі й рішення органу приватизації.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення встановлюють порядок передачі квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім'ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов'язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

Частинами першою-четвертою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

З огляду на викладене суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення КЕВ міста Дніпропетровська про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в оформленні передачі у приватну власність та приватизації спірної квартири прийняті без врахування норм чинного законодавства і порушують її право на отримання житла у власність.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 рокуу справі № 183/4958/16 (провадження № 61-19212св18), від 11 квітня 2018 року у справі № 183/1693/16-ц (провадження № 61-3400св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги КЕВ міста Дніпропетровська про те, що смт Черкаське, в якому знаходиться спірна квартира, має статус «закритого військового містечка», тому житловий фонд цього населеного пункту не підлягає приватизації та передачі до органів місцевого самоврядування, спростовуються вищенаведеним наказом Міністра оборони України 15 вересня 2011 року № 569.

19 серпня 2013 року начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройними Силами України затверджено Перелік закритих військових містечок № 14492/С, до якого увійшли смт Черкаське та смт Гвардійське.

Згідно з Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 406/2011 «Про положення про Міністерство оборони України та Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України» начальник Генерального штабу не може скасовувати своїм розпорядженням наказ Міністра оборони України від 15 вересня 2011 року № 569, який є чинним.

Затверджений начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройними Силами України 19 серпня 2013 року Перелік закритих військових містечок суперечить наказу Міністра оборони України від 15 вересня 2011 року № 569 «Про безоплатну передачу військового майна у комунальну власність територіальних громад», який має вищу юридичну силу і є чинним. Зазначений перелік не зареєстрований належним чином в Міністерстві юстиції України, тому не може вважатися таким, що набрав чинності, та не може бути застосований.

Посилання у касаційній скарзі КЕВ міста Дніпропетровська на те, що він є неналежним відповідачем у справі, не заслуговують на увагу, оскільки обов'язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки). Спірна квартира розташована у житловому будинку, який належить Будинкоуправлінню № 2, що є структурним підрозділом КЕВ міста Дніпропетровська. Тому КЕВ міста Дніпропетровська є належним відповідачем у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель В. М. Коротун
В. П. Курило