Справа № 428/7513/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради, третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_2, в якій просить встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 12 липня 2017 року в селище міського типу Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, Україна.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12 липня 2017 року в селищі міського типу Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, Україна, помер син позивача ОСОБА_3. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з грошових коштів. Позивач є спадкоємцем першої черги. Позивач постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, що знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Виїзд на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, для позивача потребує значних часових та фінансових затрат. 18 липня 2017 року позивач отримала свідоцтво про смерть сина українського зразка у відповідному відділі РАЦС на підконтрольній владі території. Після отримання свідоцтва про смерть українського зразку у квітні 2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Однак, позивач станом на день смерті спадкодавця була зареєстрована та постійно мешкала разом із ним.

Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, підтримали позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, просив вирішити дане питання на розсуд суду.

Третя особа в судовому засіданні присутня не була, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Приватний нотаріус ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 314959, виданого повторно 13 липня 1972 року Колядівською сільською радою Новоайдарського району Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області, ОСОБА_4 (російською) народився 25 лютого 1971 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 6. Батьком записаний ОСОБА_5 (російською), матірю ОСОБА_6.

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0, наданого Новоайдарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 25 липня 2017 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб 09 жовтня 1971 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 20. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_7. Шлюб зареєстрований Колядівською сільською радою Новоайдарського району.

З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6, наданого Новоайдарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 25 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 уклали шлюб 04 квітня 1980 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 106. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_10. Шлюб зареєстрований Камянобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії ЕК № 481156, виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 03.07.1997 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована з 26.07.1990 року за адресою: Україна, АДРЕСА_1.

З копії паспорта громадянина України серії ЕК № 248919, виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 06.09.1996 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований з 07.08.1991 року за адресою: Україна, АДРЕСА_1.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 504234, виданого 18 липня 2017 року Новоайдарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 помер 12 липня 2017 року в селищі міського типу Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, Україна, у віці 46 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 142.

Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 299/02-31 від 25 квітня 2018 року, винесеної приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник пропустив строк прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством України (ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно із ч. 3 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд звертає увагу на спосіб захисту права, який застосовано позивачем у позовній заяві. Так, позивач просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її сина, з яким вона постійно проживала станом на час його смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, суд може визначити у своєму рішенні певний спосіб захисту лише в тому випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права. При цьому, в будь-якому випадку такий спосіб захисту не повинен суперечити закону. Не може бути визнаним ефективним той спосіб захисту, який суперечить змісту закону або замінює собою сам закон.

На думку суду, формулювання часини 3 статті 1269 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину на підставі прямої вказівки закону, без будь-якого окремого судового рішення, при дотриманні двох умов:

1) спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини;

2) протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, спадкоємець не заявив про відмову від спадщини.

Тобто, право спадкоємця на прийняття спадщини захищено самим законом і не потребує судового рішення для свого захисту. Встановлення судом факту прийняття спадщини на підставі ч. 3 ст. 1269 Цивільного кодексу України є неефективним способом захисту права спадкоємця, адже такий факт вважається встановленим в силу закону при дотриманні певних умов. Подібне судове рішення фактично замінювало б собою закон, що є недопустимим. В разі, якщо у спадкоємця виникли перешкоди у прийнятті спадщини на підставі ч. 3 ст. 1269 Цивільного кодексу України, такий спадкоємець може звернутися до суду із заявою або позовом про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Вищевказана позиція суду обґрунтовується також розясненнями та судовою практикою Верховного Суду, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ), Верховного Суду України.

Так, у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 вказано, що суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Вищевказані розяснення Пленуму були враховані Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2018 року по справі № 212/9157/15-ц, що свідчить про актуальність цих розяснень.

В пункті 9 листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 вказано, що суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК (мається на увазі ЦК УРСР, який був чинним до 01 січня 2004 року)

Щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 01 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном.

В постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 2-844/2008 вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

В якості підсумку суд зауважує, що позивачем, син якої помер після 01 січня 2004 року, обрано неефективний спосіб захисту, який суперечить закону. Позивач наділений правом звернення до суду з позовом або заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про факт прийняття спадщини.

Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити у звязку із обранням позивачем способу захисту свого права, який суперечить закону та є неефективним.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідач не заявляв про наявність у нього судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін