22-ц/775/629/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 237/609/18

Номер провадження 22-ц/775/629/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А. Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» Маляренка Богдана Олександровича на рішення Мар*їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2018 року, у складі судді Сенаторова В.А., дата складення повного судового рішення 27 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 листопада 2003 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» за провідними професіями. За власним бажанням він звільнився з роботи. Внаслідок тривалого впливу шкідливих умов гірничого виробництва у нього виникло захворювання - хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення, прикореневий, базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (J 41.0); хронічна L5, S1 праворуч радикулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стайким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг, (М54.1.7.). 26 жовтня 2017 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджений начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області 30 жовтня 2017 року. Причиною професійного захворювання є важкість праці, а саме: фізичне динамічне навантаження, запиленість повітря робочої зони. 23 листопада 2017 року йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності внаслідок профзахворювання в розмірі 60 % безстроково та третю групу інвалідності. З метою підтримання стану здоров'я, він вимушений проходити тривалі курси стандартного і амбулаторного лікування, реабілітацію та консультацію у різних лікарів. Внаслідок захворювання, змінилися умови життя, потрібні додаткові грошові витрати на лікування, професійне захворювання призвело до порушення звичайних зв'язків позивача з оточенням через відсутність можливості вести активне життя. У зв'язку з тривалим лікуванням, він знаходиться у пригніченому стані, змінився уклад його життя. Просив стягнути з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» моральну шкоду в розмірі 60 000 грн.

Рішенням Мар*їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна ушкодженням здоров'я. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» Маляренко Б.О. просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у розмірі 24 000 грн., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача зазначено, що скарга не містить обґрунтованих підстав для скасування або зміни судового рішення; посилання відповідача не відповідають фактичним обставинам справи; в оскаржуваному рішення враховані всі аргументи, які були вказані в позовній заяві з урахуванням наданих доказів та критеріїв розумності та справедливості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Маляренка Б.О., який підтримав скаргу, заперечення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 листопада 2003 року по 19 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем - ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» і працював у цей період за провідними професіями, а саме: прохідником підземним, гірничоробочим підземним очисного вибою з повним робочим днем у шахті.

У період з 01 листопада 2003 року по 19 липня 2017 року ОСОБА_1отримав професійне захворювання, про що був складений акт за формою П-4. В результаті захворювання позивачу було встановлено 60% втрати працездатності (а.с.11-14).

Згідно довідок МСЕК від 23 листопада 2017 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності (а.с. 16).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, суд першої інстанції врахував стан здоров'я позивача, тяжкість професійного захворювання, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках.

З висновками суду не можна не погодитися.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про те, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання виникло під час виконання позивачем трудових обов'язків та отримані ним за час роботи у відповідача захворювання пов'язані з виробництвом, тому наявні підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

Факт ушкодження здоров*я позивача не виробництві та наявність у нього права на відшкодування моральної шкоди не заперечується і відповідачем, який оскаржує рішення лише в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховував, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Так, у скарзі представник відповідача вказує на те, що вважає завищеним розмір визначено позивачу відшкодування моральної шкоди, оскільки при проходженні щорічних медичних оглядів позивач не повідомляв лікаря або адміністрацію підприємства про необхідність його переведення на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв'язку з погіршенням стану його здоров'я. Однак ці доводи є непереконливими, оскільки ніяких доказів про це ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано, а забезпечення щорічних медичних оглядів працівників є обов'язком роботодавця.

Не представлено апеляційному суду доказів і того, що сам позивач недбайливо ставився до свого здоров'я і це сприяло розвитку у нього професійного захворювання.

Доводи скарги про те, що позивач має поважний вік і тому це обумовлює його стан здоров'я, є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час вирішення спору йому виповнилося тільки 53 роки.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість ушкодження здоров'я позивача, характер і тривалість його фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь вини відповідача в отриманні позивачем професійних захворювань і наслідки, що наступили, колегія суддів не вбачає підстав для зміни судового рішення та зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 24 000 грн., оскільки в ході судового розгляду справи апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для зміни рішення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що професійне захворювання заподіює ОСОБА_1 моральні страждання, тому що через це він змушений зараз докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд правильно врахував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок нещасного випадку, ступень вини відповідача, стан здоров'я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, суд повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, апеляційну скаргу ПАТ Шахтоуправління «Покровське» необхідно залишити без задоволення, а рішення суду про стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. - залишити без змін.

Не може бути змінено правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» Маляренка Богдана Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Мар*їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 07 вересня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

ОС.А.Попова

Т.Б. Ткаченко