Єдиний унікальний номер 725/2234/18
Номер провадження 2/725/323/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем під час якого у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28.11.2002 року шлюб між нею та відповідачем розірвано та донька залишилась проживати разом з нею, у звязку з чим вказаним рішенням з відповідача на її користь на утримання їх спільної дитини стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Вказувала на те, що розмір аліментів, який визначений вказаним судовим рішенням на даний час є недостатнім для забезпечення належного життєвого рівня доньки та її гармонійного розвитку, а тому звернулась до суду з даним позовом та просила збільшити розмір аліментів, а саме стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На вказану позовну заяву відповідач подав відзив в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він ніде не працює, має проблеми зі здоровям так як являється інвалідом третьої групи, а також у нього виявлено вірус гепатиту С. Вважає, що з моменту прийняття рішення суду про стягнення аліментів та станом на теперішній час його матеріальне становище значно погіршилось та він отримує лише соціальну допомогу у звязку з інвалідністю, а тому 50 % прожиткового мінімуму для дитини такого вік як його донька буде фактично становити розмір його соціальної допомоги. Крім того, вказував, що зміна мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення розміру вже призначених аліментів.

В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити, вказуючи на те, що вона не може самостійно забезпечувати потреби своєї доньки, оскільки отримує мізерні заробітки, а відповідач взагалі ніякої участі у матеріальному забезпеченні доньки не приймає, навіть не сплачує той невеликий розмір аліментів, який визначений судовим рішенням у 2002 році.

Відповідач в судовому засіданні підтримав доводив викладені у відзиві, крім того вказав, що окрім проблем з фізичним здоровям у нього також бувають психологічні розлади, у звязку з чим він періодично лікується в психіатричній лікарні. Проблеми зі здоровям унеможливлюють його офіційне працевлаштування, а тому єдиним джерелом його доходу є соціальна допомога у звязку з інвалідністю, яка є незначною, у звязку з чим той розмір аліментів, який просить стягнути з нього позивач є занадто обтяжливий для нього. Просив відмовити в задоволені позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30 січня 2001 року народилась ОСОБА_3 та згідно копії свідоцтва про народження її матірю є ОСОБА_1, а батьком ОСОБА_2 (а/с 6).

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.11.2018 року розірвано шлюб між сторонами, дитину ОСОБА_3 залишено на виховані матері та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян кожного місяця до повноліття дитини, починаючи з 30.10.2002 року (а/с 5).

У відповідності до вимог ст. 82 КпШС України, який був чинний на момент винесення вказаного судового рішення, аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в розмірі: на одну дитину - чверті, на двох дітей - третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) батьків, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, а з осіб, які працюють за контрактом в іноземних державах, - не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на кожну дитину.

Так, в рамках судового розгляду даного спору судом витребувано з Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області інформацію про рух виконавчого провадження з примусового виконання вказаного судового рішення.

Як вбачається з листа Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 31.07.2018 року №14.14-16/21825, за заявою стягувача від 17.04.2018 року відкрито виконавче провадження та обчислено розмір заборгованості боржника за останні три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Нарахування заборгованості проведено в сумі 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян відповідно до мінімального розміру аліментів, визначеного виконавчим листом, у звязку з відсутністю інформації про працевлаштування та заробіток боржника. Таким чином, розмір заборгованості за вказаний період нараховано в сумі 340 грн. (а/с 35).

Отже, у звязку з відсутністю відомостей про заробіток відповідача, державний виконавець дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно як мінімальний розмір аліментів визначений виконавчим документом, виданим на підставі рішення суду.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач не виконував своїх обовязків по сплаті аліментів на утримання дитини, у звязку з чим державним виконавцем проведено розрахунок його заборгованості, починаючи з квітня 2015 року, а тому весь тягар щодо матеріального утримання доньки за вказаний період несла позивач одноособово.

З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів визначений судовим рішенням не вважається незмінним.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

З системного аналізу положень ст. 192 СК України вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зі змісту рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.11.2002 року та листа Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 31.07.2018 року №14.14-16/21825 вбачається, що державний виконавець з урахуванням того, що рішенням суду визначено стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, проте останній не працює, а тому заробітку немає, не зважаючи на зміни в законодавстві, продовжує нараховувати щомісячний розмір аліментів, визначений рішенням суду від 28.11.2002 року, який не менший 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що є значно меншим від половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на теперішній час.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує, що на позивачці лежать усі повсякденні обовязки та відповідальність по утриманню та вихованню доньки, з моменту винесення рішення суду від 28.11.2002 року змінився розмір як мінімального заробітку так і прожитковий мінімум для дітей, станом на 28.11.2002 року ОСОБА_3 була немовлям, а на теперішній час дівчинці виповнилось 17 років, що є безумовним підтвердженням погіршення майнового стану ОСОБА_1 як одержувача аліментів в порівняні з тим, яке було на момент визначення розміру аліментів.

Оскільки нормами СК України, зокрема положеннями ст. 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи обєктивні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які підлягали стягненню з ОСОБА_2 на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 листопада 2002 року з 1/4 частини його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, судом також враховуються стан здоровя та матеріальне становище відповідача, зокрема те, що він є особою з інвалідністю третьої групи, але останньому показані роботи невеликого обєму без надмірної психологічної напруги, зокрема підсобний робітник, прибиральник, проте останній з 04.05.2004 року офіційно ніде не працює, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК №198023 від 01.07.2018 року та копією його трудової книжки та отримує державну соціальну допомогу інвалідам третьої групи (а/с 53, 56).

Таким чином, враховуючи обставини справи, відсутність доказів того, що на утриманні відповідача перебувають інші діти чи непрацездатні особи, однаковий обовязок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку та/або доходу відповідача, але не менше від законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, буде відповідати інтересам дитини та не порушуватиме прав відповідача.

За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з даним позовом позивач була звільнена від сплати судового збору, а відповідач не відноситься до категорії осіб, які звільненні від сплати судового збору, оскільки від сплати судового збору звільняються інваліди першої та другої групи.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 листопада 2002 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 07 вересня 2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна