Справа № 645/2595/18
Провадження № 4-с/645/31/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Горпинич О.В.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

за участю представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання дій головного державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

09 серпня 2018 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання дій головного державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, в якій вона просила суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця з повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та зобовязати головного державного виконавця прийняти до виконання судовий наказ Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 червня 2018 року по справі № 645/2595/18 та розпочати його примусове виконання.

В обґрунтування скарги зазначено, що 21.06.2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова у справі № 645/2595/18 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 02.07.2018 року стягувачем було подано до Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області заяву про примусове виконання судового наказу. Втім, 31.07.2018 року, стягувач отримав повідомлення від 04.07.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». Вважають рішення державного виконавця щодо про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. викладене у повідомленні від 04.07.2018 року протиправним, прийнятим за відсутності на те правових та фактичних підстав, та порушуючим права стягувача, в звязку з чим до суду було подано відповідну скаргу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 подану скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України і передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

Судовим розглядом встановлено, що 21 червня 2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії МК №291440, що зареєстрований за адресою: 61001, м. Харків, пр.-т Московський, 214/2, кв. 95, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МК №603980, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: 61002, м. Харків, пров. Каплунівський, 14, аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення заяви до суду, а саме з11 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

31 липня 2018 року заявник отримала Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.07.2018 року винесеного головним державним виконавцем Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5, яким було повернуто судовий наказ № 645/2595/18, виданий 25.06.2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліментів, у звязку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутній підпис.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вимоги до виконавчого документу, зокрема у виконавчому документі зазначається назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків) ; резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк предявлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника, чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти.

Частиною ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обовязковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобовязаний мати таку печатку.

Відповідно до ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються, окрім іншого дата набрання судовим наказом законної сили, строк предявлення судового наказу до виконання, дата видачі судового наказу. Зазначені у пунктах 9-11 частини першої цієї статті відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для предявлення до виконання.

Як вбачається зі змісту виданого судового наказу, останній не містить підпису судді та гербової печаті після проставлення відміток про його дату видачі.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, оскільки виданий судовий наказ не підписаний уповноваженою посадовою особою та не скріплений печаткою, відповідно до вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 168, 447-453 ЦПК України, ст. 4 Законом України «Про виконавче провадження», суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складено 07 вересня 2018 року.

Суддя