АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 629/3282/16-ц

провадження № 22-ц/790/3713/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Прологаєвої А.Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Ткаченко О.А.,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року позивачзвернувся з позовом уточнюючи його, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення в сумі 183 600 грн, борг по оплаті електроенергії в сумі 122 400 грн; затрати на ремонт приміщення в сумі 14 302 грн, а всього на суму 320 302 грн та покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивований тим, що восени 2011 року він придбав для особистих потреб у фермерського господарства «ЗІГ» нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке відповідно до договору оренди №3 від 01.03.2012 року передав в оренду ФОП ОСОБА_2 з встановленою орендною платою п.3.2 Договору у 3000 грн. Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, котра відповідачем добровільно не погашена.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем оригіналів документів долучених до позову на які посилався як на підставу позовних вимог, а також належних та допустимих доказів на підтвердження доводів на які посилався позивач, суду не надано.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення прийняв до уваги квитанції надані відповідачем за період 2015 року та липень 2016 та розписку про отримання авансу в рахунок орендної плати за жовтень 2014 включно, тобто суд керувався документами які зазначали лише обмежений період.

Суд залишив поза увагою вимогу позивача щодо сплати орендної плати за весь період дії договору.

Відзив до апеляційного суду Харківської області не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно витягу з Державного реєстру правочинів від 16.09.2011, витягу про державну реєстрацію прав від 03.10.2011, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2016 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2011 придбав у СФГ «ЗІГ» нежитлову будівлю ДРПТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 149,5 кв.м (а.с.17,18,19,20).

Відповідно копії договору оренди №3 нежитлового приміщення від 1 березня 2012 року, наданої позивачем, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 155,70 кв.м, в тому числі торгівельною площею 90 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», строком на 5 років з 01.03.2012 по 28.02.2017, розмір орендної плати складає 3 000 гривень щомісячно (а.с.10-11).

Згідно копії акту приймання-передачі орендованого нежитлового приміщення від 1 березня 2012 року ОСОБА_2 прийняв, а ОСОБА_1 здав в оренду нежитлове приміщення, площею 155,70 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» з відповідними предметами користування (а.с.12-13,94).

Відповідно копії договору оренди №3 нежитлового приміщення від 1 березня 2012 року укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, наданої на запит суду Лозівською об»єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області, ОСОБА_1 передав в строкове платне використання нежитлове приміщення, загальною площею 155,70 кв.м, в тому числі торгівельною площею 90 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», строком на 5 років з 01.03.2012 по 28.02.2017, розмір орендної плати складає 300 гривень щомісячно, оплата за використану електроенергію даним договором не передбачена, що також підтверджується актом приймання-передачі від 01.03.2012, підписаного сторонами. (а.с.93,94, 122).

Згідно листа Лозівської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області копія договору оренди №3 від 1 березня 2012 року до Лозівської ОДПІ було надано 3 листопада 2012 року з заявою про реєстрацію наступної книги РРО до касового апарату (а.с.121).

Отже,судова колегія приймає до уваги і виходить зі змісту договору оренди, який було надано суду податковою інспекцією і враховує, що відповідач тривалий час сплачував позивачу саме по 300 грн і позивач не заперечував проти цього.

З розписки від 07.10.2013, що міститься у справі вбачається, що ОСОБА_1 отримав аванс в рахунок орендної плати за жовтень - березень 2014 року включно (а.с.95), тобто по березень 2014 року включно заборгованість відсутня.

З копій квитанцій, що містяться в матеріалах справи вбачається, що оплата за оренду нежитлового приміщення проводилася відповідачем тривалий час, через банківські установи щомісячно, рівними сумами по 300 грн. (а.с.103-110).

Але, за квітень-грудень 2014 року включно, березень 2015 року та січень-квіткнь 2016 року включно квитанції відсутні.

Отже, в межах позовних вимог, заявлених позивачем з квітня 2013 ро ку по квітень 2016 року, доказів сплати орендної плати не має за 14 місяців по 300 грн., всього 4200 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За загальними приписами ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 82 ЦПК України визначено обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відповідності зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як визначено в ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, отже, з урахуванням зазначених норм права, враховуючи обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, колегія суддів Апеляційного суду Харківської області приходить до висновку, що за результатами розгляду справи, висновки суду не відповідають обставинам справи їм дана не належна юридична оцінка без додержання норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в частині періоду заборгованості заслуговують на увагу , але не дають підстав для задоволення позову вцілому.

Апеляційна скарга ніяких доводів щодо стягнення боргу по оплаті електроенергії в сумі 122 400 грн та затрат на ремонт приміщення в сумі 14 302 грн не містить.

Позовні вимоги в цій частині спростовуються змістом договору оренди і не грунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року -

змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 заборгованість по орендній платі в сумі 4200 (чотири тисячі двісті) грн. за період з квітня по грудень 2014 року включно, за березень 2015 року, з січня по квітень 2016 року включно, та судовий збір в сумі 54 грн. В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І.Колтунова

Н.П.Пилипчук

повний текст постанови

складено10 вересня 2018 року