Ухвала

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 591/398/18-ц

провадження № 61-42405ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності правочину та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила застосувати наслідки недійсності кредитного договору від 13 лютого 2008 року № SUC4GA, укладеного між нею та акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), зобов'язавши відповідача зарахувати в рахунок погашення заборгованості сплачені нею платежі по винагороді за резервування ресурсів у розмірі 305,15 доларів США.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 11 квітня 2018 року у складі судді Бурда Б. В., залишеним без змін постановою апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2018 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Левченко Т. А., Ткачук С. С., позов ОСОБА_1 задоволено. Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом зобов'язання АТ КБ «Приватбанк» провести зарахування в порядку черговості, визначеної пунктом 3.2 кредитного договору № SUC4GA, в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачених ОСОБА_1 платежів по винагороді за резервування ресурсів у загальному розмірі 305,15 доларів США та здійснити перерахунок платежів за цим кредитним договором, виходячи з відсутності в складі щомісячного платежу винагороди за резервування ресурсів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У серпні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2018 року.

Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, представник банку просить про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що касаційна скарга подана 13 серпня 2018 року у зв'язку з отриманням копію постанови апеляційного суду 19 липня 2018 року.

Оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, клопотання про його поновлення підлягає задоволенню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Суд касаційної інстанції вважає, що дана справа за позовом про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності правочину та зобов'язання вчинити певні дії є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України та частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник АТ КБ «ПриватБанк» подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 квітня 2018 року та постанови апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності правочину та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель