Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

місто Київ

справа № 265/6850/16-ц

провадження № 61-11367св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ»,

третя особа - Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 20 листопада 2017 року у складі судді Міхєєвої І. М. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 03 січня 2018 року у складі колегії суддів: Попової С. А., Кочегарової Л. М., Ткаченко Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ» (далі - ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ») про визнання незаконним та скасування наказу від 04 листопада 2016 року № 162тд про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення технологічного процесу внаслідок недотримання вимог посадової і технологічної інструкцій про розливці сталі 24 вересня 2016 року, що призвело до завдання збитків підприємству, які відзначено в акті розслідування комісії від 04 жовтня 2016 року.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що роботодавцем накладено на нього дисциплінарне стягнення всупереч наданій вмотивованій відмові профспілкової організації у притягненні його до дисциплінарної відповідальності від 31 жовтня 2016 року. Також він зазначив про складення акта розслідування без запрошення представників профспілки, членом якої він є; підписання акта розслідування членом комісії, який перебував на лікарняному; відсутність його провини, оскільки за запуск розлиття металу і перевірку рівня металу в кристалізаторі відповідають інші посадові особи; неознайомлення його з технологічною інструкцією від 2014 року.

Правовими підставами поданого позову ОСОБА_4визначив положення статей 147-149, 151, 252 КЗпП України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 20 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що рішення первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» про відмову у притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим, оскільки в ньому відсутнє правове обґрунтування незаконності притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а викладені обставини не відповідають встановленим судом фактам. З урахуванням цього, суд вважав наявним право роботодавця не погодитись із рішенням профспілки і застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани на ОСОБА_4 На підставі зазначеного суд зробив висновок, що роботодавцем не порушено вимог закону при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді догани на позивача, а отже відсутні підстави для скасування як незаконного наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 03 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, належним чином проаналізував зібрані матеріали справи і з'ясував, що розливник сталі 6 розряду ОСОБА_4 зобов'язаний був виконати безпосередній виробничий обов'язок із забезпечення підтримки металу в кристалізаторі на відстані 60-10 мм від верхнього зрізу мідних плит кристалізатора, забезпечивши необхідне заглиблення від верхнього зрізу вихідних отворів погружного стакану 100-150 мм, чого ОСОБА_4 під час другої плавки № 2607895 не дотримався, що призвело до браку. За наведених обставин в діях позивача є склад дисциплінарного проступку

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 03 січня 2018 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що надаючи оцінку правомірності рішення виборного органу профспілки, суд першої інстанції всупереч нормам цивільного процесуального закону змінив предмет і підстави позову. На переконання заявника, власник підприємства і уповноважений ним орган не наділений правом давати висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості рішення профспілкового органу про надання згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Наявність обґрунтування, яке має недоліки всебічності, повноти, відповідності фактичним обставинам справи, не дає підстав для висновку про відсутність обґрунтування як такого. Заявник вважає, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності дозволяється лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членом якого він є. Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14 зазначив, що увійшовши в обговорення правомірності обґрунтування рішення виборного профспілкового органу, суд вийшов за межі своєї компетенції і прийняв незаконне рішення, у зв'язку із чим неправильне застосування норм матеріального права касаційним судом призвело до ухвалення незаконного рішення. ОСОБА_4 зазначає, що він технологічно не здійснював заглиблення стакану, оскільки цю виробничу операцію провів його напарник разом із майстром розливання перед початком серії плавок, тобто перед першою плавкою. Заглиблення здійснюється перед початком першої плавки в зміні, потім в ході вже безперервних плавок неможливо здійснювати заглиблення стакана. ОСОБА_4 вказує, що він є розливальником сталі 6 розряду (а не 7 розряду) та здійснював лише допоміжні операції, приступив до другої плавки з серії плавок, а тому вже не міг бачити величину заглиблення стакану в металі.

У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» зазначає, що посилання позивача на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету не можна визнати правильним, оскільки висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду України викладеним у постановах від 01 липня 2015 року у справах № 6-119цс15 та № 6-703цс15. Оскільки предметом позову є визнання незаконним, неправомірним та скасування наказу відповідача про застосування до позивача догани за порушення трудової дисципліни, то у цьому випадку суд під час розгляду справи для ухвалення законного і обґрунтованого рішення повинен був, зокрема, встановити факт порушення чи непорушення позивачем трудової дисципліни, що й було зроблено судами першої та апеляційної інстанцій, а відтак доводи позивача про те, що суди вийшли за межі позовних вимог, є безпідставними. На підставі пункту 2.2.1 посадової інструкції № 232-04-232-2014 «Розливник сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху» розливник сталі 6 розряду зобов'язаний вести технологічний процес розливки металу із ковшів та врегульовувати швидкість розливки згідно з технологічними інструкціями. З посадовою інструкцією, а також технологічною інструкцією № 232-04-232-2014 позивач ознайомлений особисто під розпис. Відповідно до розділу 14 Технологічної інструкції «Відповідальні за виконання інструкції» пункт 14.1 підпункт з Технологічної інструкції 232-151 відповідальність за виконання пунктів 3.3-3.5 несе безпосередньо розливник сталі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріли справи.

Матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду 01 червня 2018 року.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначено за правилами статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах із ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ», працюючи на посаді розливника сталі 6-го розряду на МБЛЗ у конвертерному цеху.

24 вересня 2016 року на підприємстві під час розливки сталі розливником 6 розряду ОСОБА_4 другої в серії плавки № 2607895 на струмку № 6 МНЛЗ № 3 сталася виробнича неполадка: «прорив» металу під кристалізатором. Актом розслідування причин виробничої неполадки від 04 жовтня 2016 року встановлено винну особу і причину неполадки. Розливник сталі ОСОБА_4 підтримував рівень металу в кристалізаторі на рівні 20-60 мм від верхніх зрізів вихідних отворів погружного стакану, тобто нижче рівня, обумовленого підпунктом 3.4.3 Технологічної інструкції 232-151, що призвело до затягування шлаку в кірку сляба і, як наслідок, аварійної ситуації - «прориву» металу під кристалізатором струмку № 6 МНЛЗ № 3. При цьому утворився брак у вигляді скрапу сталевого неошлакованого вагою 7, 74 т, в результаті чого підприємству завдано матеріальну шкоду.

ОСОБА_4 у травні 2016 року прийнятий у члени Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», а з 18 серпня 2016 року обраний до складу виборного органу профспілки профгрупоргів та профорганізаторів - профгрупоргом на комбінаті «Азовсталь».

12 жовтня 2016 року адміністрацією підприємства спрямовано клопотання до зазначеної первинної профспілкової організації про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» відмовлено в наданні згоди на притягнення члена виборного органу профспілки ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Наказом ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» від 04 листопада 2016 року № 162тд позивачу в порядку накладення дисциплінарного стягнення оголошено догану за порушення технологічного процесу внаслідок невиконання вимог пункту 1.4, пункту 2.2.1 Посадової інструкції і пункту 3.4.3 Технологічної інструкції, що призвело до виробничої неполадки: затягування шлаку в кірку слябу в процесі розливки металу в результаті підтримання рівня металу нижче, ніж передбачено технологічною інструкцією, через що стався «прорив» металу під кристалізатором.

За змістом пункту 1.4 і пункту 2.2.1 посадової інструкції 232-04-323-2014 розливника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» - у своїй діяльності повинен керуватися, виконувати та знати: технологічний процес розливки сталі на МБЛЗ, а також технологічну інструкцію 232-151; зобов'язаний вести технологічний процес розливки металу із ковшів та регулювати швидкість розливки згідно з технологічними інструкціями. Згідно з пунктом 3.4.3 Технологічної інструкції 232-151-2014 для забезпечення нормальної розливки сталі необхідним є стабільне підтримання металу в кристалізаторі на зазначеному рівні. Погружний стакан повинен бути заглиблений від верхнього зрізу його вихідних отворів на 100-150 мм нижче меніска металу.

Пункт 3.4.3 Технологічної інструкції, неналежне виконання якого поставлено у вину позивачеві, за своїм змістом пов'язаний із пунктом 3.2.4 цієї інструкції, за якими кристалізатор вважають наповненим, якщо рівень металу в ньому знаходиться на відстані 60+10 мм від верхнього зрізу мідних плит кристалізатора для МБЛЗ № 3.

За змістом статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано, зокрема, такий захід стягнення, як догана.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку

За приписами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у зв'язку із виявленим фактом виробничої неполадки на МНЛЗ № 3 роботодавець зажадав пояснення від працівника, проте, від письмових пояснень ОСОБА_4 відмовився, що зафіксовано в акті від 24 вересня 2016 року.

Відповідно до частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» необхідно застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів - до дисциплінарної відповідальності.

Судами встановлено, що рішенням профспілкової організації від 31 жовтня 2016 року, членом виборного органу якого є позивач, відмовлено у притягненні ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, оскільки: не мало місце порушення позивачем трудової дисципліни, бо профспілковій організації не представлено відомостей про ознайомлення позивача із посадовою і технологічною інструкціями; під час розливання металу розливник ОСОБА_4 не міг достовірно визначити рівень заглиблення погружного стакану, це неможливо перевірити в ході плавки; до обов'язків ОСОБА_4 не входила перевірка рівня заглиблення металу; дотримання рівня металу входить в обов'язки майстра, старшого розливника, контролера ОТК; до моменту прийняття профспілкою рішення 31 жовтня 2016 року строк притягнення працівника до відповідальності за події 24 вересня 2016 року вже сплинув, що є самостійною підставою для відмови в наданні згоди.

З акта розслідування, паспорта плавки № 2607895, характеру дефекту «холодний» метал, пояснювальної схеми розливки сталі на МНЛЗ, судами встановлено, що причиною виробничої неполадки - «прориву» металу на другій плавці № 2607895 стало незабезпечення розливником 6-го розряду ОСОБА_4 підтримки рівня металу в кристалізаторі на відстані 60+10 мм від верхнього зрізу мідних плит кристалізатора. Комісією оглянуто безпосередньо вилучений після «прориву» погружний стакан і виявлено ерозійний знос на відстані 20-60 мм від верхнього зрізу його вихідних отворів, що свідчило про нижчий рівень металу в кристалізаторі, ніж вимагався технологічною інструкцією. Тим самим не забезпечено необхідне заглиблення від верхнього зрізу вихідних отворів погружного стакана 100+150 мм. Внаслідок зниження рівня металу в кристалізаторі із збільшенням відстані меніска металу від верхнього зрізу мідних плит, було знижено і більш заглиблено погружний стакан, що призвело до порушення гідродинамічних потоків в кристалізаторі і забору шлаку в кірку слябу в процесі розливки металу. В результаті порушення технологічного процесу утворився брак у вигляді скрапу сталевого неошлакованого вагою 7, 74 т, що призвело до матеріальних збитків підприємства.

Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову, оскільки ОСОБА_4 не виконав безпосередній виробничий обов'язок з забезпечення підтримки металу в кристалізаторі на відстані 60-10 мм від верхнього зрізу мідних плит кристалізаторі, чим не забезпечив необхідне заглиблення від верхнього зрізу вихідних отворів погружного стакану 100-150 мм, внаслідок чого при другій плавці № 2607895 утворився брак.

З приводу доводів касаційної скарги про те, що надаючи оцінку правомірності обґрунтування рішення виборного профспілкового органу, суди вийшли за межі своєї компетенції та відступили від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14, необхідно зазначити наступне.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням висновку про право роботодавця звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки випливає, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК України 2004 року є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15, в якій зазначено, що у висновку від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14 не досліджувалось питання значення терміну «обґрунтованості» або «необґрунтованості» рішення профспілкового комітету. Помилковим є розуміння заявника того, що з аналізу положень КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» можна зробити висновок, що обґрунтованою має бути відмова профспілки саме на звільнення працівника, а не застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, адже у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14 зазначалось, що за аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» необхідно застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності. Підстав відступити від такого висновку під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що заглиблення стакану здійснюється перед початком першої плавки в зміні, потім в ході вже безперервних плавок неможливо здійснювати заглиблення стакана. ОСОБА_4 є розливальником сталі 6 розряду (а не 7 розряду) та здійснював лише допоміжні операції і приступив до другої плавки з серії плавок, а тому вже не міг бачити величину заглиблення стакану в металі, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 10 липня 2014 року ОСОБА_4 ознайомився зі своєю посадовою інструкцією під розписку, а 22 лютого 2015 року він був ознайомлений під розписку із Технологічною інструкцією 232-151-2014.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачем підтримані його додаткові пояснення з приводу того, що він тримав за допомогою ручного управління рівень 60 мм від верхнього зрізу верхніх плит в кристалізаторі.

Відповідно до пункту 1.4 посадової інструкції 232-04-232-2014 «Розливника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху» розливник сталі 6 розряду у своїй діяльності повинен керуватися, виконувати та знати технологічний процес розливки сталі на МБЛЗ та Технологічну інструкцію 232-151-2014.

На підставі пункту 2.2.1 посадової інструкції № 232-04-232-2014 «Розливник сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху» розливник сталі 6 розряду зобов'язаний вести технологічний процес розливки металу із ковшів та врегульовувати швидкість розливки згідно з технологічними інструкціями.

Відповідно до розділу 14 Технологічної інструкції «Відповідальні за виконання інструкції» пункт 14.1 відповідальність за виконання пунктів 3.3-3.5 несе розливник сталі.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов переконання, що суди зробили правильний висновок про наявність вини позивача у виробничій неполадці, яка сталася на підприємстві 24 вересня 2016 року при розливці сталі.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції за загальним правилом частини першої статті 400 ЦПК України, оскільки Верховний Суд не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 03 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик