Справа № 132/817/15-ц
Провадження № 2/132/23/18
РІШЕННЯ

Іменем України

11.12.2018 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові вказує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 13.06.2007 року уклали кредитний договір № VIK0GA00001439.

Згідно умов договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 27570,00 доларів США на термін до 11.06.2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.03.2015 року має заборгованість в сумі 38969,85 доларів США, яка складається з наступного:

- 20240,31 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 1566,89 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 15296,63 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором,

а також штрафи відповідно до договору:

- 10,83 доларів США - штраф (фіксована частина);

- 1855,19 доларів США - штраф (процентна складова).

06.08.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої останній уточнив свої вимоги до ОСОБА_1

Так, в уточненій заяві позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 20.06.2018 року має заборгованість в сумі 42239,71 доларів США, яка складається з наступного:

- 5794,74 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 36444,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Так, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 34032,29 доларів США, яка складається з наступного:

- 5794,74 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 28237,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності № 2171-К-О від 25.05.2015 року в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримав. Просив суд задоволити уточнені позовні вимоги в повному обсязі, відзив позивача вважає необґрунтованим та безпідставним.

Представники відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з мотивів наведених у відзиві на позовну та уточнену заяви. Просять суд відмовити в задоволені позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності в порядку ст.ст. 258, 268 ЦК України.

Оцінивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити з таких підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 13.06.2007 року уклали кредитний договір № VIK0GA00001439.

Згідно умов договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 27570,00 доларів США на термін до 11.06.2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.03.2015 року має заборгованість в сумі 38969,85 доларів США, яка складається з наступного:

- 20240,31 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 1566,89 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 15296,63 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором,

а також штрафи відповідно до договору:

- 10,83 доларів США - штраф (фіксована частина);

- 1855,19 доларів США - штраф (процентна складова).

06.08.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої останній уточнив свої вимоги до ОСОБА_1

Так, в уточненій заяві позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 20.06.2018 року має заборгованість в сумі 42239,71 доларів США, яка складається з наступного:

- 5794,74 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 36444,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Так, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 34032,29 доларів США, яка складається з наступного:

- 5794,74 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 28237,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Наданий позивачем розрахунок вимог щодо нарахування заборгованості по тілу кредиту, пені та відсотків, які позивач заявляв до стягнення є необгрунтованим.

В зв'язку з тим, що дослідження питання правильності розрахунку потребувало спеціальних знань, судом в рамках даної справи, з метою визначення правильності нарахування заявлених до стягнення платежів та суми заборгованості, 04.02.2016 року було призначено судово-економічну експертизу.

За висновками експертизи було встановлено, що «...в зв'язку з тим, що в наданому на дослідження розрахунку заборгованості за кредитним договором від 13.06.2007 року та наданими для дослідження виписками банку з 13.06.2007 року по 05.03.2015 року, а також наданими на дослідження договірною документацією існують розбіжності, які впливають на розмір зобов'язань за кредитним договором, але щодо яких в матеріалах цивільної справи та додатково наданих на дослідження документах відсутні первинні бухгалтерські документи.

А відтак, надані на дослідження розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 05.03.2015 року документально не підтверджується...».

Так позовна заява та заява про уточнення позовних вимог не містить необхідної інформації, яка дає змогу визначити правильність заявлених до стягнення нарахувань, зокрема, дати останнього платежу по тілу кредиту та відсоткам.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, долученого позивачем до матеріалів справи, останній не містить інформації щодо дати погашення заборгованості відповідачем по тілу кредиту та відсоткам, що фактично унеможливлює достеменно встановити факт наявності заборгованості та його розмір, у разі наявності. Так, у розрахунку заборгованості, долученого до уточненої позовної заяви позивач зазначив, що станом на 29.10.2016 року заборгованість по тілу кредиту дорівнювала 0 доларів США, тобто, була відсутня. При цьому, позивач при відсутності боргу продовжує нараховувати проценти за користування кредитом та пеню. Дані нарахування є такими, що суперечать положенням ч .2 ст. 1048 ЦК України та сталій практиці Верховного Суду, яка сформувалась у даній категорії справ.

Так, Верховний суд у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу, визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Згідно умов кредитного договору строк кредитування спливає 11 червня 2017 року. Пред'явленням позову про дострокове стягнення всієї суми боргу у березні 2015 року позивач фактично змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором.

Отже, право позивача на нарахування процентів та, як наслідок пені, припинилось в березні 2015 року. Як зазначив Верховний суд у вищезгаданій постанові (п. 81 даної постанови ВС) «...Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилось зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду».

Враховуючи вищевикладене, нараховані та заявлені до стягнення позивачем проценти за користування кредитом в сумі 5794,74 доларів США та пеня в сумі 28237,55 доларів США, які нараховані з невідомого часу та строком до 20 червня 2018 року (згідно уточненої позовної заяви) є безпідставними та неправомірними.

Крім того, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами платіж в сумі 2962,92 доларів США.

Як зазначено в розрахунку заборгованості до уточної позовної заяви, 21.03.2017 року відповідачем було здійснено платіж на погашення відсотків за кредитом в сумі 2962,92 доларів США.

Представники відповідача в судовому засіданні, стверджують, що такий платіж відповідач ОСОБА_1 не здійснював, оскільки фактично припинив погашення кредиту та сплату відсотків ще у вересні 2014 року.

Згідно висновку експерта № 18/18/2016 від 28.09.2017 року, встановлено, що «... позивачем проведено розрахунок заборгованості з урахуванням збільшення тілу кредиту та відсоткової ставки по кредиту, які впливають на розмір зобов'язань за кредитним договором. За результатами дослідження розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01 лютого 2013 року заборгованість по тілу кредиту становила 15113,01 доларів США - строкове тіло кредиту, 5955,24 доларів США - прострочене тіло кредиту. Загалом 21068,25 доларів США.

01 лютого 2013 року за результатами дослідження розрахунку заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2007 року заборгованість відповідача була збільшена на 7913,61 доларів США (тобто збільшена до суми 28981,86 доларів США), що не підтверджується виписками банку за 01 лютого 2013 року. Крім того, за результатами дослідження виписки по рахунку 2613 від 25 лютого 2013 року розрахунку заборгованості за кредитним договором банком нарахована пеня за 1 день прострочення в розмірі 5618,67 доларів США, що не відповідає умовам договору...» Таким чином, заявлені позивачем суми щодо сплати відсотків по кредиту та нарахованої пені не підтверджено належними та допустимими доказами і цей факт відсутності документів та обґрунтованого розрахунку встановлено фахівцем - експертом.

Як зазначалось вище, відповідно умовам кредитного договору строк кредитування спливає 11 червня 2017 року. Пред'явленням позову про дострокове стягнення всієї суми боргу у березні 2015 року позивач фактично змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором.

А відтак позивач втратив право нараховувати проценти та пеню, адже достроковим пред'явленням позову позивач змінив строк дії договору.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором позивач продовжує нараховувати проценти та пеню за період з 11.03.2015 року (дата подання позову) по даний час.

Дана позиція підтверджується і постановами Великої палати Верховного суду у справах №444/9519/12 від 28.03.2018 року та у справі №310/11534/13 від 04.07.2018 року.

Так, у своїй постанові у справі 310/11534/13 від 04.07.2018 року Велика палата Верховного суду зазначає наступне:

«...Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача викладена в уточненій позовній заяві про стягнення процентів та пені, не підлягає задоволенню.

Позивачем в кредитному договорі невірно встановлено щомісячний ануїтентний платіж, що впливає на розмір заборгованості.

Відповідно висновків експерта «...експертом, шляхом математичних дій, згідно умов, визначених кредитним договором від 13.06.2007 року проведено розрахунок щомісячного ануїтентного платежу, який становить 394,94 доларів США, а не 397,12 доларів США, як визначено умовами кредитного договору. А відтак, враховуючи невідповідність розміру щомісячного платежу за кредитним договором від 13.06.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 базовим умовам договору та розбіжностями в наданих на дослідження документах, а саме: внесені додатковими угодами до кредитного договору зміни щодо розміру нарахованих зобов'язань не підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, а також відсутні первинні бухгалтерські документи та договірна документація щодо внесення змін до умов кредитного договору провести розрахунок заборгованості за кредитним договором від 13.06.2007 року станом на 05.03.2015 року не видається можливим...».

Враховуючи ту обставину, що позивачем суду була надана уточнена позовна заява, яка є похідною від первісної позовної заяви, та яка була предметом дослідження експертом, вимоги, які містяться в уточненій позовній заяві є також необгрнунтованими та непідтвердженими належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскільки експертом було встановлено відсутність первинних документів, а саме, виписок банку, меморіальних ордерів, заяви на рефінансування, додаткових угод щодо внесення змін до кредитного договору, тощо, та необґрунтованість наданого розрахунку заборгованості, вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, суд вважає за необхідне вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 253-255, 260, 263, 549-551,610, 611, 625, 1048 ЦК України, ст.ст. 81, 89, 141, 259, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: