КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/667/2018 Головуючий у 1-й інстанції: Майбоженко А.М.
756/6952/17 Доповідач-ЧобітокА.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В. , Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення; за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт», Київської міської ради, Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні ними шляхом видачі ордеру; за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Наталії Леонідівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, -

у с т а н о в и в :

У травні 2017 року ТОВ «Агропрофіт» звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2003 року належить товариству на праві власності. Відповідачі зареєстровані в квартирі № 8даного будинку, однак самовільно займають ще квартири № 9 та № 16, з яких підлягають безумовному виселенню.

Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року в одне провадження було об'єднано позов ТОВ «Агропрофіт», з позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Агропрофіт», Київської міської ради, Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києв» про визнання права користування житловим приміщенням, усуненні перешкод в користуванні ними шляхом видачі ордеру та позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н.Л., треті особи: ТОВ «Агропрофіт», КП«Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги до ТОВ «Агропрофіт», Київської міської ради, Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні ними шляхом видачі ордеру, ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 26.04.1969 року її мати, ОСОБА_3 відповідно до обмінного ордеру №17832/1087 вселилась у квартиру АДРЕСА_1. Рішенням виконкому Київської міської ради від 26.02.1990 року № 210 даний будинок переведено до нежитлового фонду та прийнято рішення про відселення мешканців. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 29.09.2004 року вказане рішення виконкому скасовано в частині переведення будинку з жилого в нежилий. Після прийняття даного рішення частина мешканців будинку виїхала самостійно, інша частина залишилась проживати в даному будинку як в квартирах, які вони займали на підставі ордерів, так і в інших квартирах, які ніхто не займав. Розпорядженням КМДА від 14.04.1999 року №550 будинок був переведений у нежилий фонд. Дане розпорядження в подальшому скасовано органом, який його видав. На підставі рішення Київської міської ради від 02.10.2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» будинок АДРЕСА_1 віднесено до об'єктів комунальної власності м. Києва. 12.12.1994 року було укладено договір купівлі-продажу даного будинку між фондом комунального майна Мінського району та Концерном «Релакс»,

у подальшому даний будинок був проданий Товарній біржі нерухомості на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.1997 року, на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2002 року ПП «Еріо» та на підставі договору від 17.01.2003 року ТОВ «Агропрофіт» . Про зміну власника будинку його жителів не повідомляли. На початку травня 2006 року вона (ОСОБА_2.) уклала з ПП «Еріо» договір оренди майна з правом викупу щодо квартири № 16 а її чоловік - ОСОБА_9 на квартиру №9. ОСОБА_9 помер 29.08.2012 року. Ніяких дій з боку ТОВ «Агропрофіт» щодо усунення перешкод у користуванні належним майном з моменту набуття права власності на будинок не вчинялось.

Зазначаючи про те, що вона з 2006 року відкрито користується квартирами №№ 9,16 будинку АДРЕСА_1 на підставі договору оренди майна з правом викупу, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право користування вказаними квартирами.

Пред'являючи позов до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н.Л., ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зазначали, що 31.08.2017 року, здійснюючи запис у реєстр речових прав на нерухоме майно №16194844 на підставі договору купівлі-продажу серії №10-197 від 17.01.2003 року, за яким за ТОВ «Агропрофіт» зареєстровано право власності на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 942,8 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_2 нотаріус порушила вимоги Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки заяву про реєстрацію було подано неналежною особою, а саме: заява про державну реєстрацію прав мала бути подана Київською міською державною адміністрацією, оскільки рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096, згідно з додатком 5, будинок по АДРЕСА_2 віднесено до об'єктів комунальної власності громади міста Києва; подані документи не давали змоги встановити підстав припинення, зміни або набуття прав на майно, оскільки під час реєстрації були подані документи на реєстрацію багатоквартирного будинку, а саме: не були подані документи на придбання усіх квартир вказаного будинку; при реєстрації речових прав на нерухоме майно існували очевидні суперечності між поданими та вже наявними відомостями, а тому нотаріус, як державний реєстратор був зобов'язаний перевірити подані відомості, хоча б стосовно земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок та яка належала Київській громаді, а за відсутності такої перевірки, що й було допущено нотаріусом, до реєстру речових прав внесено запис про реєстрацію права власності не правомірно, оскільки на момент внесення існує спір про право на таке майно. Згідно з а. 6 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Виходячи із вказаного пункту Порядку, нотаріус, як державний реєстратор міг проводити державну реєстрацію прав нерухомого майна, виключно у тому випадку, якщо він проводив нотаріальну дію із Доказаним майно, а згідно даних, які містяться в реєстрі та внесені тим же нотаріусом, таких дій не проводилось, а відповідно підстав внесення запису про державну реєстрацію прав не було на момент їх внесення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ТОВ«Агропрофіт» відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до «Агропрофіт», Київської міської ради, Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні ними шляхом видачі ордеру, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право користування квартирами № 9 та № 16 в будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з Київської міської ради на користь ОСОБА_2 659 гривень судового збору. Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_7 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н.Л. треті особи: ТОВ «Агропрофіт», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно задоволено. Визнано протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н. Л. по проведенню державної реєстрації права власності ТОВ «Агропрофіт» на нерухоме майно- житловий будинок АДРЕСА_1. Скасованозапис №16194844 від 31.08.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесений державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губерською Н. Л. про реєстрацію права власності ТОВ«Агропрофіт» на нерухоме майно- житловий будинок АДРЕСА_1. Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н.Л. на користь ОСОБА_2 675 гривень судового збору. Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н. Л. на користь ОСОБА_7 675 гривень судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Агропрофіт» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Агропрофіт». У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Агропрофіт», Київської міської ради, Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації та позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_7 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н.Л. відмовити. Зазначає, що згідно з Реєстраційним посвідченням № 001669 від 10 лютого 2003 року, право власності на нежитловий будинок по АДРЕСА_3 у місті Києві, зареєстроване позивачем за первісним позовом у Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна. Вказує, що як на момент прийняття рішення Київської міської ради від 02.10.2010 року №284/5096, так і на даний час договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.01.2003 року не розірвано, у судовому порядку не визнано недійсним, право власності, зареєстроване 10.02.2003 року на підставі зазначеного правочину не скасоване та ніким не оспорюється. Уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в ТОВ «Агропрофіт» відсутні права на пред'явлення вимоги про виселення осіб, які без будь-яких правових підстав самовільно вселилися та користуються квартирами № № 9 та 16 по АДРЕСА_2. Відповідачі за первісним позовом не перебувають у трудових відносинах з позивачем, останнім не приймались рішення про надання їм житла, як службового. Жодних доказів на право користування спірними квартирами, відповідачами не надавалися. Судом було безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, яка була обізнана про продаж будинку № АДРЕСА_3 так як у березні 2003 року фізичні особи, у тому числі і ОСОБА_2, звертались до Оболонського районного суду міста Києва з позовом та просили визнати недійсними всі договори купівлі-продажу будинку № АДРЕСА_3 та зобов'язати Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію надати їм окреме житло, стягнути моральну шкоду. Справа неодноразово переглядалася судами різних інстанцій. При цьому рішенням Оболонського районного суду від 18 січня 2006 року, яке набрало законної сили 16 березня 2010 року (стор. 2 абз. 3 рішення), убачається: «з матеріалів справи вбачається, що мешканців квартир будинку № АДРЕСА_3 в м. Києві окрім позивачів, які проживають в квартирах № 4 та № 8 відселено в інші жилі приміщення, а позивачі не погодились на запропоноване їм житло, а тому до теперішнього часу мешкають у цьому будинку». Незрозуміло з яких підстав суд першої інстанції визнав за ОСОБА_2 право на користування квартирами № 9 та № 16, на підставі копій договорів про оренду вказаних квартир, які не можуть вважатись належним доказом,оскільки їх оригінали відсутні та стороною у яких є ПП «Еріо», а не ТОВ «Агропрофіт». ОСОБА_2 не було надано суду жодних доказів правомірності вселення в квартири № 9 та № 16 та проживання в них. Щодо визнання судом першої інстанції протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н.Л. по проведенню державної реєстрації права власності ТОВ «Агропрофіт» на нерухоме майно- житловий будинок № АДРЕСА_3 та скасування запису №16194844 від 31.08.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то подання відомостей державному реєстратору про право власності на будинок № АДРЕСА_3 як житловий, здійснювалось з урахуванням рішення суду та виключно з тих підстав, що в будинку згідно з листом КП « Житлосервіс» «Куренівка» від 06.02.2015 року зареєстровано 19 осіб, які продовжують проживати у квартирах № 4,8, 11,15, 18 та законність проживання яких наразі не оскаржується ТОВ «Агропрофіт» у тому числі проживання ОСОБА_2 у кв. № 8 . ТОВ «Агропрофіт» для здійснення реєстрації прав на будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві було надано державному реєстратору весь перелік документів визначений Порядком державної реєстрації прав, в тому числі, правоустановчі документи, що підтверджували право власності заявника на нерухоме майно, яке ніким не оскаржено та не скасовано. Стаття 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень. Проте, суд першої інстанції, задовольняючи позов в цій частині, не зазначив жодної підстави визначеної зазначеним законом , за якою державний реєстратор повинен був відмовити ТОВ «Агропрофіт» у здійсненні державної реєстрації.

Відповідачі за первісним позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 відзив на апеляційну скаргу не подавали.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 15.01.1984 року. За цією ж адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 з 22.08.1991 року, ОСОБА_5 з 26.08.1993 року, ОСОБА_6 з 07.12.2000 року (т.1 а.с.51).

Дана квартира була надана у користування ОСОБА_3 на підставі обмінного ордеру №17832/1087 від 26.04.1969 року на сім'ю з двох осіб: ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_10 ( нині- ОСОБА_10).

26.02.1990 року рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №210, житловий будинок АДРЕСА_3 в м. Києві переведено до нежитлового фонду.

17 січня 2003 року ТОВ «Агропрофіт» на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, укладеного із ПП «Еріо», придбало у власність нежитловий будинок АДРЕСА_3 в м. Києві (а.с.6-7 т.1).

Згідно п.9 даного Договору, покупець зобов'язується виконувати умови договору, передбачені в договорі купівлі-продажу державного майна, укладеного між Фондом комунального майна Мінського району м.Києва та концерном «Ралекс», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пасічник С.Г. 12.12.1994 року за реєстровим номером 1572.

Згідно з Реєстраційним посвідченням№ 001669 від 10 лютого 2003 року право власності на нежитловий будинок по вулиці АДРЕСА_2, у відповідності до вимог чинного на той час законодавства, було зареєстровано за ТОВ «Агропрофіт» в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна (а.с.8 т.1).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29.09.2004 року у справі № 2-216/04, яке набрало законної сили, задоволено частково позов ОСОБА_7до Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві, начальника відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_12, Київської міської державної адміністрації визнано недійсним рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 210, примусову реєстрацію, стягнення моральної шкоди, яким визнано не дійсним рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 210 від 26.02.1990 року в частині переведення будинку АДРЕСА_3 в м. Києві з житлового фонду в нежитловий, зобов'язано Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєструвати ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 в іншій частині позову відмовлено (а.с.11-12 т.1).

31.08.2016 року Державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губерською Н.Л. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 16194844, у відповідності до якого за ТОВ«Агропрофіт» зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 в м. Києві. При цьому як підставу виникнення права власності, зазначено договір купівлі продажу серії та номер: 10-197, від 17.01.2003 року, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_13, акт прийому передачі нерухомого майна б/н., від 17.01.2003 року, рішення суду № 2-216/04 від 29.09.2004 року (а.с.9-10 т.1).

26.02.1990 року рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №210, житловий будинок АДРЕСА_3 в м. Києві переведено до нежитлового фонду.

Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів рішення про переведення будинку з жилого у нежилий у зв'язку з непридатністю для проживання прийнято тоді, коли в даному будинку проживали та мали зареєстроване місце проживання фізичні особи, серед яких позивач ОСОБА_2

Зобов'язання по відселенню цих осіб рішенням від 26.02.1990 року покладено на виконавчий комітет Мінської районної ради м.Києва, що здійснено не було. 12.12.1994 року Фонд комунального майна Оболонського району м.Києва уклав з концерном «Ралекс» договір купівлі-продажу будинку.

Згідно зп.5.2 покупець взяв на себе зобов'язання про відселення мешканців з наданням нових квартир не меншої площі, що знаходились в їх користуванні, без визначення терміну виконання цих зобов'язань.

23.06.1997 року концерн «Ралекс» продав будинок «Товарній біржі нерухомості».

09.01.2002 року ліквідаційна комісія «Товарної біржи нерухомості» продала будинок ПП «Еріо», згідно з п.8 якого покупець зобов'язаний здійснити відселення мешканців.

17.01.2003 року ТОВ«Агропрофіт» на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, укладеного із ПП«Еріо», придбало у власність нежитловий будинок АДРЕСА_3 в м. Києві (а.с.6-7 т.1). Згідно з п.9 даного Договору, покупець зобов'язується виконувати умови договору, передбачені в договорі купівлі-продажу державного майна, укладеного між Фондом комунального майна Мінського району м.Києва та концерном «Ралекс», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пасічник С.Г. 12.12.1994 року за реєстровим номером 1572.

Мешканці будинку, в тому числі ОСОБА_2 жодним чином не повідомлялись про зміну власника будинку, у якому вони проживають, унаслідок чого нею було укладено договір найму житлового приміщення від 05.05.2011 року з ПП «Еріо» в особі директора ОСОБА_14 щодо квартири АДРЕСА_2 для проживання з ОСОБА_6. Крім того, її чоловіком ОСОБА_15укладено аналогічний договір щодо квартири № 9.

29.08.2012 року ОСОБА_15 помер, права наймача внаслідок його смерті перейшли до його дружини ОСОБА_2.

Рішенням Київської міської ради від 02.10.2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва», будинок АДРЕСА_3 в м. Києві віднесено до об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 264, 265 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду та зміст рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Агропрофіт», суд виходив з того, що рішенням Київської міської ради від 02.10.2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва», яке є чинним, житловий будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві віднесено до об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва. Отже, даний будинок знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Києва і питання про виселення осіб, які безпідставно проживають у ньому належить особам, які представляють інтереси власника (Київська міська рада, Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація). ТОВ «Агропрофіт» не наділено правом на користування чи розпорядження об'єктами комунальної власності.

Визнаючи протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н. Л. по проведенню державної реєстрації права власності ТОВ «Агропрофіт» на нерухоме майно- житловий будинок АДРЕСА_1 , суд виходив з того, що згідно з договором купівлі-продажу від 17.01.2003 року ТОВ «Агропрофіт» набуто право власності на нежитловий будинок, а тому внесення нотаріусом відомостей про право власності вказаної юридичної особи на житловий будинок не може бути визнано таким, що відповідає положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Внесення таких відомостей змінює зміст речового права на об'єкт нерухомого майна, яке набуто ТОВ «Агропрофіт» з нежитлового будинку (за правовстановлюючим документом) на житловий. При цьому той факт, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 210 від 26.02.1990 року в частині переведення будинку АДРЕСА_1 з житлового фонду в нежитловий, не може автоматично змінювати зміст права власності для ТОВ «Агропрофіт», яке набуто на момент, коли даний будинок мав статус нежитлового будинку. Крім того, ТОВ «Агропрофіт» до участі в цій справі залучений не був, рішення суду не оскаржував, а тому суд приходить до висновку, що даним рішенням права товариства не зачіпались.

Визнаючи за ОСОБА_2 право користування квартирами №№9,16 в будинку № АДРЕСА_3 в м. Києві суд першої інстанції виходив з того, що вона має право користування квартирою № 8 у будинку з № АДРЕСА_3 в м. Києві15.01.1984 року. 26.02.1990 року рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №210, житловий будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві переведено до нежитлового фонду. Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів рішення про переведення будинку з жилого у нежилий у зв'язку з непридатністю для проживання прийнято тоді, коли в даному будинку проживали та мали зареєстроване місце проживання фізичні особи, серед яких ОСОБА_2. Зобов'язання по відселенню цих осіб рішенням від 26.02.1990 року покладено на виконавчий комітет Мінської районної ради м.Києва, що здійснено не було. 12.12.1994 року Фонд комунального майна Оболонського району м.Києва уклав з концерном «Ралекс» договір купівлі-продажу будинку. Згідно п.5.2 покупець взяв на себе зобов'язання про відселення мешканців з наданням нових квартир не меншої площі, що знаходились в їх користуванні, без визначення терміну виконання цих зобов'язань.

Проаналізувавши вказані обставини, суд першої інстанції уважав, що такі дії місцевого органу виконавчої влади призвели до суттєвих порушень житлових прав ОСОБА_2, оскільки протягом тривалого часу, визнаючи те, що будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві є непридатним для проживання, державою в особі вказаних органів, залишено у даному будинку для подальшого проживання фізичних осіб, обов'язок по їх відселення не лише не виконаний до прийняття рішення про переведення його до нежилого фонду, а навіть і пізніше, при продажу даного будинку, держава самоусунулась від виконання своїх обов'язків щодо забезпечення та гарантування невід'ємних прав особи на безпечне житло, визначивши покупця тим суб'єктом, який має здійснити відселення громадян, переклавши власний обов'язок щодо цього, а також ніяким чином не контролюючи його виконання.

23.06.1997 року концерн «Ралекс» продав будинок «Товарній біржі нерухомості».

09.01.2002 року ліквідаційна комісія «Товарної біржи нерухомості» продала будинок ПП «Еріо», згідно з п.8 якого покупець зобов'язаний здійснити відселення мешканців.

17.01.2003 року ТОВ«Агропрофіт» на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, укладеного із ПП«Еріо», придбало у власність нежитловий будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві. Згідноз п.9 даного Договору, покупець зобов'язується виконувати умови договору, передбачені в договорі купівлі-продажу державного майна, укладеного між Фондом комунального майна Мінського району м.Києва та концерном «Ралекс», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пасічник С.Г. 12.12.1994 року за реєстровим номером 1572.Мешканці будинку, в тому числі ОСОБА_2жодним чином не повідомлялись про зміну власника будинку, в якому вони проживають, внаслідок чого нею було укладено договір найму житлового приміщення від 05.05.2011 року з ПП «Еріо» в особі директора ОСОБА_14 щодо квартири № 16 у будинку з № АДРЕСА_3 в м. Києві для проживання з ОСОБА_16. Крім того, її чоловіком ОСОБА_15укладено аналогічний договір щодо квартири № 9 у будинку з№ АДРЕСА_3 в м. Києві. 29.08.2012 року ОСОБА_15 помер, права наймача внаслідок його смерті перейшли до його дружини ОСОБА_2. Дані договори оренди надані суду в копіях, з посиланням на наявність цих оригіналів в ПП «Еріо». Суд не вбачав підстав визнавати вказані договори неналежними доказами у справі, оскільки, на його думку, такі договори також укладені з іншими мешканцями, зокрема ОСОБА_7. Сам по собі факт відсутності у осіб їх оригіналу, не є підставою для визнання таких доказів неналежними. При цьому, суд враховувавшинаявність таких договорів, зазначив, що не з'ясовує питання про їх дійсність, не оцінює їх правової природи, не застосовує наслідки щодо укладення таких договорів.

При цьому посилання на ці договори в рішенні суду, на думку суду першої інстанції, повинне ілюструвати ситуацію, яка склалась з мешканцями будинкуАДРЕСА_1, які як про це зазначив суд , унаслідок непослідовних та необґрунтованих дій державних органів зазнали значної шкоди, оскільки продовжили проживати в будинку, непридатному для проживання, який неодноразово продавався від держави до приватних юридичних осіб з людьми, які також позбавлені були можливості слідкувати за змінами щодо власника будинку, оскільки їх права на це при укладанні договорів між юридичними особами не передбачалось.

На думку суду, порушення прав ОСОБА_2призвело до невідворотних наслідків, суттєвих порушень її конституційного права на житло, оскільки в даний час у неї відсутній ефективний спосіб правового захисту, який би забезпечив достатні та належні житлові умови для проживання її та членів її родини.

Визнавши за ОСОБА_2 право користування квартирами №№9,16 у будинку № АДРЕСА_3 в м. Києві , суд керувався ч. 2 ст. 111 ЖК УРСР, ст.. 5 ЦПК України, п.п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України, а також застосував рішення ЄСПЛ від 2.12.2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії», зазначивши, що посилання на практику ЄСПЛ, на думку суду, вказують на неможливість позбавлення ОСОБА_2 житла. Тобто, подальше невизнання державою за нею права користування житловим приміщення, поставить її в те положення, що не маючи офіційного права на житло - вона матиме право на проживання у ньому та не може бути його позбавлена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим з огляду на ст.ст. 264-265 ЦПК України, оскільки воно не містить фактичних обставин справи, а обставини, установлені судом суперечать дійсності, рішення не містить мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, зокрема і щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_2.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Агропрофит» та про залишення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_7 без задоволення у повному обсязі з наступних підстав.

Установлено, що ОСОБА_3 26.04.1969 року Бюро по обміну житлових приміщень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих видало ордер № НОМЕР_1 на вселення до квартири АДРЕСА_3. Список осіб, які в'їжджають: ОСОБА_17, ОСОБА_2-донька ( а.с. 52 том 1).

Відповідно до довідки Форми № 3 за № 27144 від 02 вересня 2015 року, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано наступних осіб: ОСОБА_2 - наймач з 15.01.1981 року; ОСОБА_3 - мати з 22.08.1991 року; ОСОБА_5 - брат з 26.08.1993 року; ОСОБА_6 - син з 07.12.2000 року; ОСОБА_4 - батько з 10.01.2013 року ( а.с. 51 том 1).

Рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради № 210 від 26.02.1990 року будинки АДРЕСА_1 переведено в нежитлові та передано їх для розміщення об'єктів соціально-побутового призначення Мінського( на даний час Оболонського) району. Зобов'язано виконавчий комітет Мінської районної Ради народних депутатів відселити громадян з будинків по АДРЕСА_1, зокрема: у 1991 році будинки №№9,12,14 в кількості 71 родин (178 осіб). Відселення провести за рахунок житлової площі поточного звільнення (а.с.24 том 2).

12.12.1994 року Фонд комунального майна Мінського району м. Києва (Продавець) та Концерн «Ралекс» (Покупець) уклали договір купівлі-продажу державного майна, за умовами якого Продавець продав, а Покупець придбав державне комунальне майно - нежитловий будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві. П.п. 5.1. договору містив умову про зобов'язання покупця відселити мешканців будинку, надавши їм за власний рахунок квартири не меншої площі ніж ті, які вони займають у будинку ( а.с.199-201 том 1).

23.06.1997 року Концерн «Ралекс» на підставі договору купівлі-продажу продав будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві «Товарній біржі нерухомості».

09.01.2002 року ліквідаційна комісія «Товарної біржі нерухомості» продала ПП «Еіро» № АДРЕСА_3 за п. 8 якого Покупець зобов'язаний здійснити відселення мешканців.

17.01.2003 року ПП «Еріо» продало, належний йому на праві власності, а ТОВ «Агропрофіт» купило, нежитловий будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві ( а.с. 6-7 том ).

У березні 2003 року кілька мешканці квартир № 4 та № 8 будинку № АДРЕСА_3 серед яких і ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Фонду комунального майна Оболонського району м. Києва, Концерну «Ралекс», Оболонської районної державної адміністрації в м. Києві, ПП «Еріо», Київської міської державної адміністрації, у якому просили визнати договори купівлі-продажу будинку № АДРЕСА_3 укладені 12.12.1994 року між Фондом комунального майна Мінського району м. Києва та Концерном «Ралекс» , від 23.06.1997 року, укладеного між Концерном «Ралекс» та «Товарною біржою нерухомості», від 09.01.2002 року, укладеного між ліквідаційною комісією «Товарної біржі нерухомості» та ПП «Еіро» недійсними. Зобов'язати відповідачів надати житло на кожну з чотирьох сімей, що мешкають у квартирах №№4 та 8, з розрахунку 13,65 кв.м. на одну особу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 30.01.2004 року визнано недійсним пп. «ж» п. 5.2. договору від 12.12.1994 року купівлі-продажу будинку № АДРЕСА_1 в м.Києві, укладеного між Фондом майна Мінського району м.Києва та Концерном "Ралекс" , яким покупець зобов'язаний відселити мешканців будинку, надавши їм за власний рахунок квартири не меншої площі ніж ті, які вони займають у будинку.

Визнано недійсним п. 16 договору від 23 червня 1997 року купівлі-продажу будинку № АДРЕСА_1 в м.Києві, укладеного між Концерном "Ралекс'' та "Товарною біржею нерухомості" в частині зобов'язання покупця відселити мешканців будинку, надавши їм за власний рахунок квартири.

Визнати недійсним п. 8 договору від 9 січня 2002 року купівлі-продажу будинку № АДРЕСА_1 в м.Києві, укладеного між Ліквідаційною комісією "Товарної біржі нерухомості" та Приватним підприємством "Еріо", згідно якого покупець зобов'язаний відселити мешканців будинку, надавши їм, за власний рахунок квартири не меншої площі ніж ті, які вони займають у будинку мешканців.

В задоволенні позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними в повному обсязі відмовлено.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про надання житлового приміщення передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( а.с. 186-190 том 1).

Указане рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2004 року задоволено позов ОСОБА_7 мешканки АДРЕСА_1 до Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві, начальника відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_12, Київської міської державної адміністрації про визнання недійсним у частині рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів №210, примусову реєстрацію, стягнення моральної шкоди. Визнано недійсним рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 210 від 26.02.1990 року в частині переведення будинку АДРЕСА_3 в м. Києві з житлового фонду в нежитловий. Дане рішення набрало законної сили (а.с.11-12 т.1).

При новому розгляді позовних вимог мешканців квартир № 4 та № 8 будинку № АДРЕСА_3 серед яких і ОСОБА_2 до Фонду комунального майна Оболонського району м. Києва, Концерну «Ралекс», Оболонської районної державної адміністрації в м. Києві, ПП «Еріо», Київської міської державної адміністрації про надання жилих приміщень, які судом апеляційної інстанції 30.01.2004 року були направлені на новий розгляд, позивачі доповнили свої вимоги та просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.01.2003 року, укладений між ПП «Еріо» та ТОВ «Агропрофіт»; визнати будинок № АДРЕСА_1 непридатним для проживання; зобов'язати Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію відселити позивачів та надати їм окреме житло; стягнути моральну шкоду.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.01.2006 року, яке набрало законної сили на підставі ухвали суду апеляційної інстанції від 16.03.2010 року, у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено в повному обсязі ( а.с.176-185 том 1).

При цьому вказаним судовим рішенням установлено, що мешканців будинку № АДРЕСА_3 окрім позивачів, які проживають в двох квартирах № 4 та № 8, відселено в інші жилі приміщення, а позивачі не погодились на запропоноване їм житло, а тому до теперішнього часу мешкають у цьому будинку (а.с. 178 абзац 4 том 1).

З наведеного вбачається, що рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради № 210 від 26.02.1990 року в частині зобов'язання виконавчого комітету Мінської районної Ради народних депутатів відселити громадян з будинків по АДРЕСА_1,: у 1991 році будинок №12 - квартира № 8 є чинним, але невиконаним.

02.12.2010 року за № 284/5096 Київська міська рада, рішенням «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва», будинок АДРЕСА_3 в м. Києві віднесла до об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва ( а.с. 202 том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже вказаною нормою закону установлена презумпція правомірності набуття права власності.

Як вже зазначалось вище ТОВ «Агропрофіт» 17.01.2003 року придбав на підставі договору купівлі-продажу у ПП «Еріо» нежитловий будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві ( а.с. 6-7 том 1 ).

Указаний правочин є чинним та недійсним у судовому порядку не визнавався, належним чином посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 10-197, а згідно з реєстраційним посвідченням № 001669, зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у відповідності до чинного законодавства, яке діяло на той час ( а.с. 6-7,8 том 1).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Отже, зважаючи на презумпцію правомірності набуття права власності ТОВ «Агропрофіт» нежитлового будинку № АДРЕСА_3 рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року за № 284/5096 про віднесення указаного будинку до об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва є нікчемним, оскільки не встановивши незаконність набуття ТОВ «Агропрофіт» права власності на будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві в судовому порядку, Київська міська рада не мала законного права відносити будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві до об'єктів права комунальної власності.

Проте, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та при відмові у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агропрофіт» прийшов до помилкового висновку про те, що будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Києва і питання про виселення осіб, які безпідставно проживають у ньому належить особам, які представляють інтереси власника (Київська міська рада, Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація).

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 317,319 ЦК України).

ТОВ «Агропрофіт», звертаючись до суду з вимогами про виселення відповідачів з квартир № 9 та № 16будинку№ АДРЕСА_3 у м. Києві , зазначало, що вказаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2003 року належить товариству на праві власності. Відповідачі зареєстровані в квартирі №8 даного будинку, однак самовільно займають ще квартири № 9 та № 16, з яких підлягають безумовному виселенню.

Відповідно до статті 52 Житлового кодексу УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Статтею 58 Житлового кодексу УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

На підставі ордеру № НОМЕР_1, виданого 26.04.1969 року Бюро по обміну житлових приміщень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих ОСОБА_3, ОСОБА_2 вселилися до квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до довідки Форми № 3 за № 27144 від 02 вересня 2015 року, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано наступних осіб: ОСОБА_2 - наймач з 15.01.1981 року; ОСОБА_3 - мати з 22.08.1991 року; ОСОБА_5 - брат з 26.08.1993 року; ОСОБА_6 - син з 07.12.2000 року; ОСОБА_4 - батько з 10.01.2013 року ( а.с. 51 том 1).

17 березня 2017 року директором ТОВ «Агропрофіт» було видано наказ № 9, яким створено комісію для перевірки дотримання порядку реєстрації місця проживання та місця перебування мешканців, які проживають у АДРЕСА_1; здійснити перевірку дотримання порядку реєстрації місця проживання та місця перебування мешканців, які проживають в АДРЕСА_1 По результатам перевірки скласти Акти перевірки ( а.с. 15 том 1).

Актами перевірки, складеними комісією за участю в тому числі представника ЖЕД 512 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» установлено, що відповідачі у справі за первісним позовом зареєстровані в кв. № 8 та в тому числі фактично проживають в квартирі № 9, та в квартирі № 16 вказаного будинку. Аналогічні обставини були встановлені Оболонським управлінням поліції під час перевірки проживаючих осіб в будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 16-20 том 1) .

Заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «Агропрофіт» про виселення відповідачів з квартир №№9,16 будинку № АДРЕСА_3 ОСОБА_2 пред'явила позов про визнання за нею право користування квартирами №№9,16 будинку № АДРЕСА_3 в м. Києві. Зазначала, що з початку травня 2006 року майже всі мешканці будинку по АДРЕСА_1 уклали договори із ПП «Еріо» на оренду з правом викупу, у тому числі вона на квартиру № 16 та її чоловік ОСОБА_9 на квартиру № 9, який помер 29 серпня 2012 року , спадщину після смерті якого вона прийняла, проживала із померлим. Договори укладались строком на 5 років, після спливу ОСОБА_19 та ОСОБА_20, із бажаючими викупити квартири, уклали договори про оренду вказаних квартир, оригінали примірників договорів оренди із правом викупу квартир та грошові кошти у мешканців будинку забрали.

На підтвердження зазначеної обставини ОСОБА_2 надала копії договорів оренди житлових приміщень від 05.05.11 року, відповідно до яких 05.05.2011 року ПП «Еріо» та ОСОБА_2 та ОСОБА_15, уклали окремі договори найму квартир №№9 та 16 будинку № АДРЕСА_3 в м. Києві зі строком дії на 5 років ( а.с. 33-36 том 2).

Оригінали вказаних договорів відсутні.

У зв'язку із тим, що вона відкрито користується квартирами № 9 та 16 в будинку по АДРЕСА_1 більше 26 років, а починаючи із 2006 року на підставі договору оренди з правом викупу вказаних квартир, просила суд задовольнити позов, усунувши перешкоди в користуванні вказаними квартирами шляхом видачі відповідних ордерів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані ОСОБА_2 докази ( копії договорів про найм житлових приміщень) на підтвердження заявлених нею вимог щодо визнання за нею права користування квартирами № 9 та 16 в будинку по АДРЕСА_1, суд першої інстанції зазначив, не вбачає підстав визнавати вказані договори неналежними доказами у справі, оскільки такі договори також укладені з іншими мешканцями, а сам по собі факт відсутності у осіб їх оригіналу, не є підставою для визнання таких доказів неналежними. Посилання на ці договори в рішенні суду мають ілюструвати ситуацію, яка склалась з мешканцями будинку , які, внаслідок непослідовних та необґрунтованих дій державних органів зазнали значної шкоди, оскільки продовжили проживати в будинку, непридатному для проживання, який неодноразово продавався від держави до приватних юридичних осіб з людьми, які також позбавлені були можливості слідкувати за змінами щодо власника будинку, оскільки їх права на це при укладанні договорів між юридичними особами не передбачалось.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможна.

Частинами 1,2 ст. 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оцінюючи надані ОСОБА_2 докази на підтвердження ії права користування квартирами № 9 та 16 у будинку по АДРЕСА_1, якими є копії договорів найму житлових приміщень, укладених 05.05.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_15 з ПП «Еріо», суд апеляційної інстанції не може їх визнати належними та допустимими, оскільки оригінали вказаних письмових доказів відсутні.

При цьому суд апеляційної інстанції критично відноситься до відомостей, які вказані у цих договорах, оскільки з 17.01.2003 року і по теперішній час власником будинку № АДРЕСА_3 в м. Києві є ТОВ «Агропрофіт», а тому укладення таких договорів ПП «Еріо» було незаконним.

Критично суд апеляційної інстанції відноситься і до посилань ОСОБА_2 про те, що у 2006 році нею було укладено договори оренди з правом викупу ( ст.810-1 ЦК України), оскільки указані правочини підлягали обов'язковому нотаріальному посвідченню, оскільки поєднували в собі правовідносини щодо найму (оренди) житла і купівлі-продажу з умовою про розстрочення платежу.

Будь-яких доказів того, що вказані правочини укладались ОСОБА_2 не надано.

Отже будь-які правові підстави вселення та користування квартирами № 9 та 16 в будинку по АДРЕСА_1 у відповідачів та ОСОБА_2 відсутні.

При вирішенні даної вимоги ОСОБА_2 судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи, оскільки пославшись на те, що будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві є непридатним для проживання, а відповідно до п. 9 договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, укладеного ТОВ «Агропрофіт» із ПП «Еріо»17.01.2003 року ТОВ «Агропрофіт» придбавши у власність нежитловий будинок зобов'язувався виконувати умови договору, передбачені в договорі купівлі-продажу державного майна, укладеного між Фондом комунального майна Мінського району м.Києва та концерном «Ралекс», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пасічник С.Г. 12.12.1994 року за реєстровим номером 1572, суд не звернув уваги на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2004 року визнано недійсним рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 210 від 26.02.1990 року в частині переведення будинку АДРЕСА_3 в м. Києві з житлового фонду в нежитловий, а рішенням Апеляційного суду міста Києва від 30.01.2004 року визнано недійсним пп. «ж» п. 5.2. договору від 12.12.1994 року купівлі-продажу будинку № АДРЕСА_1 в м.Києві, укладеного між Фондом майна Мінського району м.Києва та Концерном "Ралекс" , яким покупець зобов'язаний відселити мешканців будинку, надавши їм за власний рахунок квартири не меншої площі ніж ті, які вони займають у будинку.

Отже, на даний час будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві є житловим, пп. «ж» п. 5.2. договору від 12.12.1994 року купівлі-продажу будинку № АДРЕСА_1 в м.Києві, укладеного між Фондом майна Мінського району м.Києва та Концерном "Ралекс" , яким покупець зобов'язаний відселити мешканців будинку, надавши їм за власний рахунок квартири не меншої площі ніж ті, які вони займають у будинку визнано недійсним, унаслідок чого вказана умова є недійсною і для ТОВ «Агропрофіт».

При цьому застосування судом першої інстанції підпункту 2 частини 1 статті 395 ЦК України, яким визначено один із видів прав на чуже майно, а саме право користування (сервітуту), яке згідно положень статті 16 ЦКУ може застосовуватися як спосіб захисту порушеного, оспорюваного або не визнаного права, є незаконним оскільки частиною 1 ст. 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду ( ч. 1 ст. 402 ЦК України).

При цьому питання встановлення судом сервітуту можливе лише за наявності юридичного факту, з яким закон пов'язує можливість виникнення права на встановлення сервітуту.

Ураховуючи обставини справи в даній справі, право житлового сервітуту відповідачі, зокрема і ОСОБА_2, мають відносно користування квартирою №8 у будинку № АДРЕСА_1 в м.Києві, оскільки вказане право у них виникло на підставі закону, оскільки у квартиру №8 вони були вселені на підставі ордеру.

Юридичний факт для встановлення житлового сервітуту на користування квартирами № 9 та 16 в будинку по АДРЕСА_1 у відповідачів та ОСОБА_2 відсутній, оскільки будь-яких законних підстав на вселення у зазначені квартири та користування ними у відповідачів не було.

Суд апеляційної інстанції уважає недоречним при вирішенні даної справи посилання судом першої інстанції на рішення ЄСПЛ від 2.12.2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» та рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії», які, на думку суду, указують на неможливість позбавлення ОСОБА_2 житла.

Як ОСОБА_2, так і інші відповідачі, на законних підставах користуються квартирою № 8 у будинку № АДРЕСА_1 в м.Києві.

ТОВ «Агропрофіт» не пред'являло та не пред'являє вимоги про виселення указаних осіб із квартири АДРЕСА_4.

Отже, указані особи при задоволенні позову ТОВ «Агропрофіт» про їх виселення з квартир № 9 та 16 в будинку по АДРЕСА_1 не позбавляються житла - квартири АДРЕСА_4.

Проте, на вказане суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення даної справи.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку,встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України) .

Негаторний позов пред'являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об'єктивно порушували його права і були протиправними. Як і віндикаційний, негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов'язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.

ТОВ «Агропрофіт» є власником будинку № АДРЕСА_1 в м.Києві, відповідачі зайняли квартири №№ 9 та 16 в будинку по АДРЕСА_1 без правових підстав, визначених чинним законодавством, проживаючи у вказаних квартирах перешкоджають власнику здійснювати права користування та розпорядження ними, унаслідок чого вимоги ТОВ «Агропрофіт» про їх виселення з указаних квартир, підлягають задоволенню без надання іншого житлового приміщення, оскільки вказані особи мають у своєму користуванні квартиру АДРЕСА_4 .

При цьому заява представника ОСОБА_2, подана до суду першої інстанції, щодо застосування до вимоги ТОВ «Агропрофіт» строку позовної давності, оскільки позивач достеменно знав та або міг дізнатися про порушення власних прав щонайменше з 2007 року, задоволенню не підлягає, оскільки позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, через те, що правопорушення є таким, що триває у часі. Тому негаторний позов може бути пред'явлений позивачем доти, поки існує саме правопорушення.

Не погоджується суд апеляційної інстанції із висновком суду про те, що дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н. Л. по проведенню державної реєстрації права власності ТОВ «Агропрофіт» на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 були протиправними, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1952-IV). Порядок і процедура проведення реєстрації визначається Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 17.01.2003 року, укладеного між ПП «Еріо» та ТОВ «Агропрофіт», ПП «Еріо» продало належний йому на праві власності, а ТОВ «Агропрофіт» купило, нежитловий будинок, що знаходиться за адресою; м. Київ, АДРЕСА_1, будинок номер 12

У пункті 2 зазначено договору купівлі-продажу вказано, що відчужуваний нежитловий будинок належить ПП «Еріо» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_21 09.01.2002 за реєстром № 11, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 18.12.2002 року за реєстраційним № 217-П.

Отже, ТОВ «Агропрофіт» являється власником будинку, що знаходиться за адресою; м. Київ, АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2003 року, належним чином оформленого, а також нотаріально посвідченого, чинного на даний час.

Указаний будинок 10.02.2003 року було зареєстровано за ТОВ «Агропрофіт» у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що підтверджується реєстраційним посвідченням №001669.

Рішення Київради, на яке посилаються ОСОБА_2 та ОСОБА_7, не спростовує презумпції правомірності набуття права власності.

Належним чином зареєстроване право власності ТОВ «Агропрофіт» на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не скасовано та ніким не оскаржено.

Доводи позивачів про те, що на час реєстрації були подані документи на реєстрацію багатоквартирного будинку (договір купівлі- продажу), а не були подані документи на придбання усіх квартир указаного будинку , на увагу не заслуговують, оскільки об»єктом реєстрації було нерухоме майно - будинок № АДРЕСА_3 про що і було надано нотаріусу відповідні правовстановлюючи документи.

Інших доводів щодо неподачі ТОВ «Агропрофіт» необхідних документів для державної реєстрації нерухомого майна (будинку), подачі неналежних документів і т.п., що суперечило б вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127(вредакції, чинній на час вчинення реєстраційних дій та на даний час), позивачі не зазначають.

В силу приписів ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час вчинення реєстраційних дій) державним реєстратором зокрема є нотаріус.

За ч. 2 ст. 18 цього ж Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

ТОВ «Агропрофіт»було подано всі необхідні документи для здійснення реєстрації нерухомого майна - будинку № АДРЕСА_3 технічний паспорт (станом на 06.04.2015 року), відповідно до якого і вносилися дані щодо об'єкта, який реєструвався.

Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить конкретні підстави, які можуть слугувати для відмови в державній реєстрації прав.

Зокрема, позивачі вказують на три з них а саме: 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Установлено, що заява про державну реєстрацію прав була подана ТОВ «Агропрофіт» - власником спірного будинку, а на підтвердження набуття права власності нотаріусу було надано договір купівлі-продажу.

Отже заява про державну реєстрацію прав подана належною особою, а вказаний договір є достатнім та належним докуменом для встановлення факту набуття речових прав на нерухоме майно.

Жодних суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями судом апеляційної інстанції не встановлено.

Та обставина, що за судовим рішенням будинок № АДРЕСА_3 в м. Києві з нежитлового, знову став житловим, не перешкоджало нотаріусу здійснити реєстраційні дії, оскільки зміна статусу нерухомого майна не позбавляє власника прав власності на нього та не може бути підставою для відмови в реєстрації.

Позивачі у своєму позові посилаються на а. 6 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, згідно з яким нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однак указаний Порядок № 868 втратив чинність ще з 01.01.2016 року, а отже, не може застосовуватися до спірних правовідносин, адже реєстраційні дії вчинялися нотаріусом 31.08.2016 року.

Нині діючі нормативно-правові акти взагалі не передбачають таких норм та вимог.

На підставі викладеногоприватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_22 при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно житловий будинок № АДРЕСА_1 в місті Києві за ТОВ «Агропрофіт» та внесенні 31.08.2016 року запису про право власності на цей житловий будинок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 16194844, діяла у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку №1127, а тому відсутні правові підстави для визнання протиправними дій по проведенню державної реєстрації прав на нерухоме майно житловий будинок № АДРЕСА_1 в місті Києві за ТОВ «Агропрофіт» та скасування запису про право власності на даний житловий будинок по вулиці, який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31.08.2016 року за № 16194844.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв&qu16;язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість рішення ухваленого по даній справі, унаслідок чого воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ТОВ «Агропрофіт» та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_2 і ОСОБА_7, розподіливши відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, а саме : сплату позивачем судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 4 757,40 грн., між кожним із відповідачів, що складатиме по 951,20 грн. з кожного (4 757,40:5).

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт» на задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартир №№ 9 та 16 у будинку № АДРЕСА_1 надання іншого житла.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт», Київської міської ради, Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні ними шляхом видачі ордеру.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_7 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської НаталіїЛеонідівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно .

Стягнути з ОСОБА_2 (місцепроживання : АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий), ОСОБА_3 (місцепроживання : АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий), ОСОБА_4(місцепроживання : АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий), ОСОБА_5 (місцепроживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий), ОСОБА_6 (місцепроживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий) з кожного на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт» по 951 грн. 20 коп.судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук