Справа № 214/5204/15-ц
2/214/546/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Хомініч С.В.,

секретар судового засідання Горбунова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/5204/15-ц

за позовною заявою: ОСОБА_1,

яка діє в інтересах: ОСОБА_2,

ОСОБА_3

до відповідача 1: Виконкому Саксаганської районної у місті ради,

відповідача 2: ОСОБА_4

відповідача 3: ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба в справах дітей в особі виконкому Саксаганської районної у місті ради

про: визнання права власності за набувальною давністю, -

Представники сторін:

від позивачів: ОСОБА_6 (на підставі договорів на надання юридичних послуг від 04.06.2015 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1663)

від відповідача 1 ОСОБА_7, (на підставі довіреності № 10/36-5089 від 29.12.2016)

від третьої особи: ОСОБА_7 (на підставі довіреності № 10/36-62 від 05.01.2018, строк дії закінчився)

без участі учасників процесу

СУТЬ СПОРУ:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який неодноразово уточнювали, в кінцевій редакції 07.05.2018 (Т. 2 а.с. 62-66). В якому просять суд:

визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «Г-2» розміром (10,87х13,10+1,77х4,86)м., який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_8, померлого 13.03.2000;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «Г-2» розміром (10,87х13,10+1,77х4,86)м., який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_8, померлого 13.03.2000;

визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності, в рівних частках по 1/12 частині кожній, за набувальною давністю на частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «Г-2» розміром (10,87x13,10 + 1,77x4,86), а також на частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, які належали ОСОБА_9, яка померла 11 лютого 2013 року;

визнати за ОСОБА_3, та ОСОБА_2 право власності, в рівних частках по 1/12 частині кожній, за набувальною давністю на частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «Г-2» розміром (10,87x13,10 + 1,77x4,86), а також на частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, які належали ОСОБА_4;

визнати за ОСОБА_3, та ОСОБА_2 право власності, в рівних частках по 1/12 частині кожній, за набувальною давністю на частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «Г-2» розміром (10,87x13,10 + 1,77x4,86), а також на частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, які належали ОСОБА_5.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що відповідно до договору купівлі продажу від 17 січня 1990 року ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_10 домоволодіння № 4, розташоване по вул. Гаджибекова у м. Кривому Розі, до складу якого входить: глинобитний обкладений цеглою жилий будинок «А-1», жилою площею 16,10 кв.м., саману обкладену цеглою літню кухню «Б», в 1 доску сарай «В», в/колонку «І», забор «№1», замощення «ІІ-ІІІ».

У 1992 році глинобитний обкладений цеглою жилий будинок «А-1» та сарай «В» ОСОБА_8 зруйновані, однак комісія викликана не була та акт про зруйнування будинку складений не був. На його місці ОСОБА_8 у 1992 році побудував житловий будинок «Г-2» розміром (12,17x13,10 + 1,77x4,86) м. Але права власності на новозбудований житловий будинок не отримував. Для встановлення відповідності державним нормам і правилам, а також підтвердження відповідності санітарним, екологічним протипожежним нормам вже збудованих обєктів замовлений технічний висновок про розміщення і технічний стан будівель на ділянці домоволодіння № 4 по вул. Гаджибекова у ОСОБА_11, відповідно до якого: технічний стан житлового будинку «Г-2» задовільний та прийняття його в експлуатацію можливе.

13 березня 2000 року ОСОБА_8 помер. Його дружина ОСОБА_9 рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02.03.2007 позбавлена батьківських прав. ОСОБА_1, вирішила прийняти опіку над їхніми неповнолітніми дітьми ОСОБА_3, та ОСОБА_2 18.07.2007 Саксаганський виконком своїм рішенням призначив її опікуном ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

За життя померлий належне йому майно нікому не заповідав. Після смерті ОСОБА_8 спадкоємцями першої черги за законом на підставі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), є: ОСОБА_3, як дочка померлого, ОСОБА_2, як дочка померлого, ОСОБА_9, як дружина померлого, ОСОБА_12, як мати померлого, ОСОБА_4, як син померлого, ОСОБА_5, як дочка померлого. Інші спадкоємці першої черги за законом відсутні.

Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном, ОСОБА_9, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та ОСОБА_12, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оскільки подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

В травні 2004 року померла ОСОБА_12. За життя, померла належне їй майно нікому не заповідала. Після смерті ОСОБА_12 спадкоємцями за правом представлення на підставі ст. 1266 ЦК України, є ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як онуки померлої. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 до нотаріальної контори не подавали, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України (в редакції 2003 року) вони вважаються такими, що не прийняли спадщину.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 року): «Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу».

Виходячи з викладеного, спадщину після смерті прийняла лише малолітня ОСОБА_2.

15 серпня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка діє від імені малолітньої ОСОБА_2 звернулись до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року. Однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що після смерті спадкодавця до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звертались дружина померлого ОСОБА_9, мати померлого ОСОБА_12, та його діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а також з причини відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: «Якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва».

В звязку з чим до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу була подана позовна заява про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 травня 2012 року по справі №435/527/12, яке набрало законної сили 25 червня 2012 року, припинено право власності ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року, на глинобитний обкладений цеглою жилий будинок «А-1», сарай «В» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в звязку із знищенням майна та зобовязано КП ДОР «Криворізьке БТІ» скасувати їх державну реєстрацію; встановлено факт прийняття ОСОБА_12 спадщини після смерті ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року, у вигляді літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4; визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4.

Отже, на підставі вказаного рішення визнано право власності та оформлено документи на 1/2 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, та будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, саме за ОСОБА_3 1/6 частину, а за ОСОБА_2 1/3 частину. На 1/2 зазначеного майна відповідні документи з правом власності не оформлювалися після смерті ОСОБА_8

11 лютого 2013 року померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Центрально-міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу. Вона зверталася до нотаріальної контори та подала заяву про прийняття спадщини, після смерті чоловіка ОСОБА_8, але свідоцтво про право на спадщину на своє імя не отримувала. Також після її смерті спадщину ніхто не приймав.

ОСОБА_4, та ОСОБА_5, приблизно з 2000 року переїхали на постійне проживання до Російської Федерації, у весь час вони жодного разу не спілкувалися із ними, і нічого про них не чули, їхнє місце перебування невідомо, ніяких звязків не підтримують.

Починаючи з 2000 року, після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_1 в інтересах, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 постійно проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, володіють та користуюся домоволодінням утримують його, здійснюючи в ньому ремонти, вирішують усі побутові питання що стосуються цього домоволодіння. Тобто, вони добросовісно заволоділи 1/6 частиною, яка належала померлій ОСОБА_9Г, 1/6 яка належить ОСОБА_4В, та 1/6 яка належить ОСОБА_13, та продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом пятнадцяти років. Ці обставини підтверджуються актом від сусідів.

Ніхто інший, починаючи з 2000 року, не проживає в будинку, не володіє та не користується ним, не утримує будинок в належному стані.

Враховуючи вище вказане вони вимушені звернутися до суду із заявою про визнання права власності за набувальною давністю. Вказане право власності необхідно для подальшої приватизації домоволодіння, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є сиротами, і опікуном яких являється ОСОБА_1

Крім того, в попередній позовній заяві вказана похибка, шо на теперішній час на земельній ділянці знаходиться будинок А-1, однак будинок під літерою А-1 зруйнований. Про що також зазначено раніше в рішенні суду. На теперішній час, згідно до технічного паспорту за 2014 рік новозведений житловий будинок зазначений під літерою Г-2 розміром (10,87х13,10+1,77х4,86), а тому позовні вимоги підлягають уточненню так як була призведена орфографічна похибка в розмірі житлового будинку та вказаний розміром 12,17х13.10+1,77х4,86, в ширині будинку також була похибка вказано 12,17 м. замість 10,87. Вказану обставину підтверджує останнім технічним паспортом.

Позивачі по цивільній справі та їх представник, до залу судового засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача-1 Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, до зали судового засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі не заперечувала проти заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_4 був допитаний в порядку виконання окремого доручення Центральним районним судом м. Калінінград РФ (Т. 1 а.с. 184, 185, 186). Згідно протоколами судового засідання показав, що з позовними вимогами не згоден. Позивачі не вели жодної діяльності на території домоволодіння, тому у них не може виникнути право набувальної давності. ОСОБА_14 таку діяльність вів. Його сестра ОСОБА_5 на даний час мешкає в США. Сестрі повідомив про наявний спір в Україні. Вона пояснює теж саме. Додатково нічого сказати не може, так як там не мешкає. З першого класу він мешкає в РФ. Йому казали, що після смерті батька в Україні залишилось незавершене будівництвом будівля, але більше він нічого не знає. На розгляд справи за його відсутності згоден.

Представник третьої особи: служби в справах дітей в особі виконкому Саксаганської районної у місті ради належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, до залу судового засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі не заперечувала проти заявлених вимог.

Позивачі неодноразово уточнювали свої вимоги в редакції від 10.02.2016 (Т. 1 а.с. 61-63), від 29.09.2015 (Т. 1 а.с. 40-47), від 27.07.2017 (Т. 1 а.с. 229-232) та від 07.05.2018 (Т. 2 а.с. 62-66).

10.02.2016 ухвалою суду відмовлено в задоволені заяви про забезпечення позову (Т. 1 а.с. 98-996), яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.04.2016 (контрольне провадження а.с. 66-67).

12.07.2016 ухвалою суду направлено доручення компетентному органу Російської Федерації щодо вручення відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 копії позовної заяви та допитати їх у якості відповідачів по справі по суті заявлених вимог та повідомити про дату розгляду справи (Т. 1 а.с. 130).

01.02.2017 ухвалою суду відновлено провадження у справі у звязку з отриманням матеріалів виконання доручення (Т. 1 а.с. 192).

Інші процесуальні дії не вчинялися.

Вислухавши думку учасників процесу в попередніх судових засіданнях, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 січня 1999 року (а.с.11-12) ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_10 домоволодіння № 4, розташоване по вул. Гаджибекова у м. Кривому Розі, до складу якого входить: глинобитний обкладений цеглою жилий будинок «А-1», жилою площею 16,10 кв.м., саману обкладену цеглою літню кухню «Б», в 1 доску сарай «В», в/колонку «І», забор «№1», замощення «ІІ-ІІІ», що підтверджується обставинами, встановленими рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.05.2012 (Т. 1 а.с. 15-16), що відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню.

У 1992 році глинобитний обкладений цеглою жилий будинок «А-1» та сарай «В», ОСОБА_8 були зруйновані, однак комісія викликана не була та акт про зруйнування будинку складений не був. На його місці ОСОБА_8 у 1992 році побудував житловий будинок «Г-2» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м. Але права власності на новозбудований житловий будинок не отримував. Для встановлення відповідності державним нормам і правилам, а також підтвердження відповідності санітарним, екологічним та протипожежним нормам вже збудованих обєктів був замовлений технічний висновок (Т. 1 а.с. 19-26) про розміщення і технічний стан будівель на ділянці домоволодіння № 4 по вул. Гаджибекова у м. Кривому Розі, відповідно до якого: технічний стан житлового будинку «Г-2» задовільний та прийняття його в експлуатацію можливе.

13 березня 2000 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується обставинами, встановленими рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.05.2012 (Т. 1 а.с. 15-16), що відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню. Його дружина ОСОБА_9 рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02.03.2007 позбавлена батьківських прав. 18.07.2007 Саксаганський виконком своїм рішенням № 362 призначив ОСОБА_1, опікуном ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13)

За життя померлий належне йому майно нікому не заповідав. Після смерті ОСОБА_8 спадкоємцями першої черги за законом на підставі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), є: ОСОБА_3, як дочка померлого (Т. 1 а.с. 12), ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 11), як дочка померлого, ОСОБА_9, як дружина померлого, ОСОБА_12, як мати померлого, ОСОБА_4, як син померлого, ОСОБА_5, як дочка померлого. Інші спадкоємці першої черги за законом відсутні, що підтверджується обставинами, встановленими рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.05.2012 (Т. 1 а.с. 15-16), та відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню.

Відповідно до листа Сьомої криворізької державної нотаріальної контори №1249/01-16 від 05.09.2014, із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_8, померлого 13 березня 2000 року звернулись: дружина померлого ОСОБА_9, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_2; мати померлого ОСОБА_12, донька померлого ОСОБА_5, син померлого ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 123).

В травні 2004 року померла ОСОБА_12. За життя, померла належне їй майно нікому не заповідала. Після смерті ОСОБА_12 спадкоємцями за правом представлення на підставі ст. 1266 ЦК України, є ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як онуки померлої. ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 до нотаріальної контори не подавали, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України (в редакції 2003 року) вони вважаються такими, що не прийняли спадщину, що підтверджується обставинами, встановленими рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.05.2012 (Т. 1 а.с. 15-16), та відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 року): «Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу».

Виходячи з викладеного, спадщину після смерті прийняла лише малолітня ОСОБА_2.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 травня 2012 року по справі №435/527/12, яке набрало законної сили 25 червня 2012 року, припинено право власності ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року, на глинобитний обкладений цеглою жилий будинок «А-1», сарай «В» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в звязку із знищенням майна та зобовязано КП ДОР «Криворізьке БТІ» скасувати їх державну реєстрацію; встановлено факт прийняття ОСОБА_12 спадщини після смерті ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року, у вигляді літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4; визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4. (Т. 1 а.с. 15-16).

21.01.2016 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області у задоволенні позову ОСОБА_14 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок під літ. «А-2» з господарчими будівлями загальною площею 203,3 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м та літню кухню під літ. «Б», що розташовані по вул. Гаджибекова, 4 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області відмовлено в повному обсязі (Т. 1 а.с. 58а-60).

11 лютого 2013 року померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Центрально-міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу (а.с. 18). Вона зверталася до нотаріальної контори та подала заяву про прийняття спадщини, після смерті чоловіка ОСОБА_8, але свідоцтво про право на спадщину на своє імя не отримувала. Також після її смерті спадщину ніхто не приймав.

ОСОБА_4, та ОСОБА_5, приблизно з 2000 року переїхали на постійне проживання до Російської Федерації. ОСОБА_5 мешкає в США (Т. 1 а.с. 184, 185.).

Згідно акту мешканців вули. Гаджибекова в м. Кривому Розі, починаючи з 1992 року, після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_1 в інтересах, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 постійно проживають без реєстрації за адресою м. Кривий Ріг вул. Гаджибекова 4 (Т. 1 а.с. 17)

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до п. 1 ст. 8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла.

Пункт 2 ст. 8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим.

Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_8 придбане за договором купівлі-продажу 17 січня 1999 року домоволодіння № 4, розташоване по вул. Гаджибекова у м. Кривому Розі, до складу якого входить: глинобитний обкладений цеглою жилий будинок «А-1», жилою площею 16,10 кв.м., саману обкладену цеглою літню кухню «Б», в 1 доску сарай «В», в/колонку «І», забор «№1», замощення «ІІ-ІІІ». У 1992 році глинобитний обкладений цеглою жилий будинок «А-1»та сарай «В», ОСОБА_8 були зруйновані, однак комісія викликана не була та акт про зруйнування будинку складений не був. На його місці ОСОБА_8 у 1992 році побудував житловий будинок «Г-2» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м. Але права власності на новозбудований житловий будинок не отримував.

13.03.2000 ОСОБА_2 помер.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 травня 2012 року визнано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 13 березня 2000 року; визнано право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12; та визнано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/6 частину та 2/6 частини відповідно будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4.

Спадкоємці ОСОБА_9, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 реалізували своє право на подачу заяви про прийняття спадщини та звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами. Інших заяв не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Позивачі, як на підставу своїх вимог про набуття права власності на частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, а також на частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, які належали ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаються на положення ст.344 ЦК України.

Відповідно до ч.1ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

При вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Згідно п. 13 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно п.п. 9, 10 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як видно із листа Сьомої криворізької державної нотаріальної контори №1249/01-16 від 05.09.2014 право власності на спірні господарські побудови та будівельні матеріали ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за собою не зареєстрували, оскільки не отримували ні свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 ні визнавали за собою право власності в порядку спадкування в судовому порядку. Позивачі ж своє право реалізували в судаковому порядку.

Відповідно до ст. 552 ЦК України ( в редакції 1963р), що діяла на час прийняття ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщини, після смерті ОСОБА_2, спадкоємець, що вступив у володіння та управління спадковим майном, не може розпоряджатись спадковим майном до спливу шести місяців із дня відкриття спадщини або до отримання ним свідоцтва про право на спадщину .

Наведені обставини, спростовують доводи позивачів, про добросовісніть заволодіння чужим майном, та те, що при заволодінні чужим майном, вони не знали і не могли знати про відсутність у них підстав для набуття права власності.

Інших доказів, які б свідчили про добросовнісність набуття позивачами чужого майна, частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, та на частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ, які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, і продовжують відкрито, безперервно володіти зазначеним нерухомим майном протягом 10 років, позивачі суду не надали.

Суд критично відноситься до тверджень позивачів, що починаючи з 2000 року, після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_1 в інтересах, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 постійно проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, володіють та користуюся домоволодінням утримують його, здійснюючи в ньому ремонти, вирішують усі побутові питання, що стосуються цього домоволодіння, що підтверджуються актом від сусідів. Так позивачами не надано жодного доказу здійснення ремонту в домоволодінні, його утримання, будь-яких договорів про надання житлово-комунальних послуг (зокрема електроенергії) також не надали, ні квитанцій по їх оплаті. Акт сусідів лише підтверджує факт того, що позивачі мешкають без реєстрації в даному домоволодінні. Як встановлено судом позивачі лише користувалися спірним домоволодінням, а тому на даний випадок дія норми 344 ЦК України не поширюється. За таких обставин суд вважає не доведеним факт добросовісного заволодіння чужим майном та безперервного володіння спірним нерухомим майном позивачем протягом 10 років.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача засновані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч.1 ст.344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Окрім того, суд враховує, що відповідачі прийняли спадщину, але не оформили документів на спадкове майно.

Встановлені судовим розглядом обставини свідчать про те, що позивачі були обізнані відносно того, що власником нерухомого майна та будівельних матеріалів, які є предметом спору та на яке вони просить визнати право власності за набувальною давністю, був їх батько ОСОБА_8 Ця частка прийнята іншими спадкоємцями у встановленому законом порядку. Вони від спадщини не відмовилися, строк для її прийняття не пропустили. Також не мало місце і усунення їх від права на спадкування та, спадщина відумерлою не визнавалася. Тому не можна вважати володіння позивачами частиною будинку, яка залишилась після смерті ОСОБА_8 та прийнята його спадкоємцями, добросовісним. Смерть ОСОБА_8, прийняття спадщини, однак не оформлення відповідних документів спадкоємцями, після смерті останнього, не давали позивачам підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

Позивачам було відомо про відсутність у них законних підстав для набуття права власності на спірні будівельні матеріали та частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», а тому їх володіння ними не є добросовісним і правовий механізм для набуття у власність такого майна, передбачений ст. 344 ЦК України, в даному випадку не застосовується.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.08.2018 по справі № 201/12550/16-ц, постанові від 28.02.2018 по справі № 571/335/16-ц та постанові від 12.03.2018 по справі № 713/2055/16-ц.

Приймаючи до уваги викладене суд вважає, що підстав для задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю не встановлено.

Також суд не знаходить підстав для задоволення позову про визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/6 частину та за ОСОБА_2 на 2/6 частин будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «Г-2» розміром (10,87х13,10+1,77х4,86)м., який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_8, померлого 13.03.2000 виходячи з такого.

На підставу цієї вимоги позивачі посилаються на той факт, що була допущена орфографічна помилка в розмірі житлового будинку та вказаний розміром 12,17х13.10+1,77х4,86, в ширині будинку також була похибка вказано 12,17 м. замість 10,87., а також в літері будинку, замість «Г-2», зазначено «А-1».

При цьому, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2012 вже вирішено питання про визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/6 частину та за ОСОБА_2 на 2/6 частин будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку, який розташований на території домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гаджибекова, 4, в порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_8, померлого 13.03.2000.

Як вказували самі позивачі, допущена саме технічна помилка в літері будинку та його розмірі.

ЦПК України як у старій, так і у новій редакції містить норми, що дають право учасникам справи звернутися до суду з заявою про виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні.

Позивачами не надано суду доказів звернення до суду з відповідною заявою. В звязку з чим, суд дійшов висновку, що повторне звернення до суду з вимогою про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8 є передчасним. Оскільки ними не реалізоване право на вирішення цього питання шляхом виправлення в рішенні суду технічних описок та арифметичних помилок.

Крім того, в разі задоволення вказаної вимоги, це призведе до наявності у позивачів двох рішень, якими за ними буде визнано право власності на будівельні матеріали в поряду спадкування після смерті їх батька, за однією і тією ж адресою, а саме: вул. Гаджибекова, буд. № 4 в м. Кривому Розі, але в різних будинка, а саме під літерою «А-1» та під літерою «Г-2». Однак, як слідує зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, на території цього домоволодіння знаходиться лише один житловий будинок під літерою «Г-2», та за життя ОСОБА_8 збудував лише один житловий будинок.

Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача

На підставі ст.344 ЦК України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218,224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Виконкому Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба в справах дітей в особі виконкому Саксаганської районної у місті ради, про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позивач: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Представник позивачів: ОСОБА_6, адреса місця знаходження: пр. Героїв-Підпільників, 1/1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

Відповідач -1: Виконавчий комітет Саксаганської районної в місті ради, місце знаходження: вул. В. Великого, 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Відповідач 2: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РФ.

Відповідач 3: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, (місце реєстрації невідоме).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба в справах дітей в особі виконкому Саксаганської районної у місті ради, місце знаходження: вул. В. Великого, 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Повний текст рішення суду складенота підписано 03.09.2018.

Суддя Хомініч С.В.