ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2086/18

Головуючий у першій інстанції - Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/391/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Губар В.С.,

сторони:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2018 року (ухвалене о 09:50) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати щомісячно з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 6 200 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 З червня 2016 донька проживає разом з позивачкою в Королівстві Іспанія та перебуває на її повному утриманні, відповідач ухиляється від виконання обов'язків батька по утриманню дитини. В той же час відповідач має добрий стан здоров'я, працездатного віку, неповнолітніх дітей, а також інших осіб на утриманні не має, матеріально забезпечений, має у власності будинок із земельною ділянкою, якими користується і утримує, тобто має реальну можливість утримувати свою дитину. Дитина відвідує в Іспанії початкову школу, тому мати придбає власним коштом книги, оплачує харчування, тощо. Мінімальні витрати матері за місяць на дитину становлять 760 Євро.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2018 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 26.06.2018 і до досягнення нею повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментних платежів за один місяць звернуто до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність оскаржуваного рішення встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 6 200 грн, починаючи з 26.06.2018 і до досягнення нею повноліттю; встановити, що розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону; вирішити питання розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторного викладу доводів позовної заяви з посиланням на те, що відповідач має добрий стан здоров'я, неповнолітніх дітей, а також інших осіб на утриманні не має, матеріально забезпечений, має у власності будинок вартістю 1 092 687 грн із земельною ділянкою вартістю 46 153 грн, якими користується і утримує, тобто має реальну можливість утримувати свою дитину.

Зазначає, що визначена судом сума аліментів у 1500 грн в обставинах даної справи не відповідає вимогам Конституції України, міжнародного та сімейного права.

Заявниця вказує, що у рішенні суду першої інстанції відсутнє посилання про необхідність застосування такого заходу як індексація розміру аліментів, що прямо передбачено ч. 2 ст. 184 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на дотримання судом вимог норм матеріального та процесуального права, повне та об'єктивне дослідження всіх доказів та встановлення обставин. Відповідач визнає свої зобов'язання по утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_4. Зазначає, що з незалежних від нього обставин, а саме економічної кризи та складності в працевлаштуванні, на даний час не має фізичної можливості сплачувати аліменти у сумі, що просить позивачка та вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. Наголошує, що земельна ділянка, на яку посилається позивачка, спочатку передавалась його батьку ОСОБА_5, де він мав намір побудувати житловий будинок, однак була передана у приватну власність відповідачу після з'ясування того, що його батько вже приватизував земельну ділянку за іншою адресою. Будівництво житлового будинку, на який також посилається позивачка, остаточно не завершено та здійснюється і до цього часу за особисті кошти батька відповідача, що підтверджується письмовими доказами. Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 20.05.2018, розробленого за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вартість будинку становить 748 448 грн. Крім того, зазначений будинок на даний час є предметом поділу між сторонами у суді. Наведені обставини повністю спростовують доводи позивачки про належний матеріальний стан відповідача і його можливість сплачувати аліменти у такій сумі. .

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1-3, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та визначаючи розмір аліментів в сумі 1500 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка проживає разом з дитиною в Іспанії, де високий рівень споживчих цін, придбає власним коштом книжки, оплачує харчування та забезпечує першочергові потреби дитини, відповідач зобов'язаний і спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, у той же час він не працює, має мінливий не постійний заробіток, погоджується на сплату аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; визначений розмір аліментів не буде суперечити закону або порушувати законні права, свободи та інтереси самих сторін у справі чи інших осіб.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що з 10.06.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.03.2018 (а.с. 7). Від шлюбу мають спільну дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

З червня 2016 року дочка ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю, окремо від відповідача, у Королівстві Іспанія, де ходить до школи, на підтвердження чого позивачкою надані довідка Коледжу дошкільної та початкової освіти «Хінер де лос ріос» Ради у справах освіти Адміністрації Андалусії від 24.01.2018, довідки з місця реєстрації Міської Ради м. Малага та виписки з медичних карток станом на 02.11.2017 (а.с. 8-14).

Згідно копії нотаріально завіреної заяви від 28 серпня 2015 року, ОСОБА_3 надав дозвіл ОСОБА_2 на виїзд з України на постійне місце проживання до Іспанії разом з їх неповнолітньої дочкою ОСОБА_4 (а.с.15).

Відповідач на даний час ніде не працює. Наказом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області № 367 тр від 10.11.2015 ОСОБА_3 звільнений зі служби цивільного захисту в запас Збройних Сил України з посади пожежного-рятувальника 12 державної пожежно-рятувальної частини (м. Прилуки) 3 державного пожежно-рятувального загону Управління ДСНС України у Чернігівській області з 11.11.2015 (а.с. 83).

Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0896 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 33).

Вищевказана земельна ділянка та розміщений на ній житловий будинок на даний час є предметом спору у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (а.с. 84-86).

Частиною першою статті 18 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150).

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180).

Частино 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів враховано, що відповідач ОСОБА_3 проживає окремо від дитини, зобов'язаний і спроможний сплачувати аліменти на її утримання, у той же час він не працює, погоджується на сплату аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначений розмір аліментів не буде суперечити закону або порушувати законні права, свободи та інтереси самих сторін у справі чи інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні суду першої інстанції відсутнє посилання про необхідність застосування такого заходу, як індексація розміру аліментів, що прямо передбачено ч. 2 ст. 184 СК України, оскільки відповідно до приписів ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді:П О С Т А Н О В И В:Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2018 року - залишити без змін.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.Головуючий Судді: