Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 727/4084/16-ц

провадження № 61-22214св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Чернівецький міський центр зайнятості,

відповідач - ОСОБА_1,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Одинака О. О., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Чернівецький міський центр зайнятості (далі - Чернівецький МЦЗ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування грошових коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Чернівецький МЦЗ посилався на те, що 03 березня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до нього за сприянням у працевлаштуванні. Під час реєстрації безробітної та в період перебування на обліку в центрі зайнятості відповідач приховала відомості про те, що вона була зайнятою особою, оскільки з 20 липня 2005 року зареєстрована як фізична особа-підприємець (далі - ФОП). В період з 10 березня до 27 жовтня 2011 року на розрахунковий рахунок відповідача було перераховано допомогу по безробіттю в сумі 10 445 грн 81 коп. Наказом Чернівецького МЦЗ від 26 жовтня 2011 року № 566 прийнято рішення про надання дотації за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Фонд) Товариству з обмеженою відповідальністю «Аф-Транс» (далі - ТОВ «Аф-Транс») на створення додаткового робочого місця для працевлаштування ОСОБА_1 В період з 28 жовтня 2011 року до 27 жовтня 2012 року позивачем було перераховано ТОВ «Аф-Транс» суму дотації в розмірі 23 675 грн 49 коп. З Акта від 05 лютого 2016 року № 15-7 перевірки фінансово-господарської діяльності Чернівецької обласної служби зайнятості в період з 01 січня 2013 року до 01 січня 2016 року, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 лютого 2016 року № НОМЕР_1 та Акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Чернівецького МЦЗ від 18 лютого 2016 року № 110 встановлено, що відповідач під час реєстрації та перебування на обліку в Чернівецькому МЦЗ як безробітна з 03 березня до 28 жовтня 2011 року була зайнятою особою, оскільки була зареєстрована як ФОП. Враховуючи викладене, Чернівецький МЦЗ просив стягнути з відповідача на свою користь виплачену відповідачу допомогу по безробіттю в розмірі 10 445 грн 81 коп. та перераховану ТОВ «АФ-Транс» дотацію на створення робочого місця для працевлаштування відповідача в розмірі 23 675 грн 49 коп., всього - 34 121 грн 30 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 30 листопада 2016 року у складі судді Літвінової О. Г. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що під час реєстрації ОСОБА_1 як безробітної та в період її перебування на обліку в Чернівецькому МЦЗ нею були приховані відомості про реєстрацію її як ФОП. Перевірка та розслідування достовірних даних повинна бути здійснена під час реєстрації та протягом періоду перебування особи на обліку як безробітної. В порушення Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62 (далі - Порядок № 60/62), акт про розслідування складений позивачем не під час перебування відповідача на обліку, а через три роки після припинення виплати допомоги по безробіттю, а саме 05 лютого 2016 року. З указаним позовом Чернівецький МЦЗ звернувся до суду в червні 2016 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу Чернівецького МЦЗ задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 30 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернівецького МЦЗ виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 10 445 грн 81 коп. та вартість наданих соціальних послуг у розмірі 23 675 грн 49 коп., всього - 34 121 грн 30 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернівецького МЦЗ судовий збір у розмірі 3 045 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що про надання відповідачем недостовірних даних позивачу стало відомо 18 лютого 2016 року після складання Чернівецьким МЦЗ Акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, тому позовна давність позивачем не пропущена, оскільки її перебіг почався саме з 18 лютого 2016 року. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон № 1533-ІІІ) позовна давність до спірних правовідносин не застосовується.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 01 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що висновок місцевого суду про пропуск позивачем позовної давності є правильним. Чинним законодавством України чітко визначено порядок перевірки правильності, доцільності, законності та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним. В період з 01 січня 2013 року до 01 січня 2016 року неодноразово проводилися перевірки в Чернівецькій обласній службі зайнятості, якій підпорядковується Чернівецький МЦЗ, тому позивач міг і повинен був знати про подання нею недостовірних даних, однак своєчасно не перевірив та не встановив факт вчиненого нею порушення, у зв'язку з чим пропустив позовну давність.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, а ухвалою від 23 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У липні 2017 року Чернівецький МЦЗ подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що під час реєстрації безробітної та в період її перебування на обліку в Чернівецькому МЦЗ відповідачем були приховані відомості про реєстрацію її як ФОП, у зв'язку з чим Фонду було завдано шкоду на загальну суму 34 121 грн 30 коп. Перебіг позовної давності за заявленими позовними вимогами почався з 18 лютого 2016 року - часу складання Акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Чернівецького МЦЗ. Посилання у рішенні місцевого суду на те, що перевірка та розслідування достовірності даних центром зайнятості повинна бути здійснена під час реєстрації та протягом періоду перебування особи на обліку як безробітної, є необґрунтованими, оскільки відповідальність за подання достовірних відомостей, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 1533-ІІІ на спірні правовідносини не поширюється позовна давність.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 квітня 2018 року справу № 727/4084/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004 року).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення у повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що 03 березня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Чернівецького МЦЗ за сприянням у працевлаштуванні і була зареєстрована як така, що шукає роботу, з відкриттям персональної картки № НОМЕР_2

Наказом директора Чернівецького МЦЗ від 10 березня 2011 року № НТ110310 ОСОБА_1 було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю в розмірі 70 % від середньої заробітної плати терміном з 10 березня 2011 року до 03 березня 2012 року на 360 календарних днів та розпочато виплату допомоги.

В період з 10 березня до 27 жовтня 2011 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано допомогу по безробіттю в сумі 10 455 грн 81 коп.

Наказом директора Чернівецького МЦЗ від 26 жовтня 2011 року № 566 прийнято рішення про надання дотації ТОВ «Аф-Транс» за рахунок коштів Фонду на створення додаткового робочого місця для працевлаштування ОСОБА_1

27 жовтня 2011 року між Чернівецьким МЦЗ та ТОВ «Аф-Транс» було укладено договір № 0121 про працевлаштування безробітного з наданням дотації, згідно з умовами якого товариство працевлаштовує на постійну роботу за направленням центру зайнятості безробітну ОСОБА_1, а центр зайнятості надає дотацію товариству на створення додаткового робочого місця для працевлаштування безробітної у розмірі витрат на заробітну плату прийнятої за направленням державної служби зайнятості особи відповідно до статті 30 Закону № 1533-ІІІ та Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Мінпраці від 10 січня 2001 року № 1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26 січня 2001 року за № 75/5266 (зі змінами).

Наказом директора ТОВ «Аф-Транс» від 28 жовтня 2011 року № 6-к ОСОБА_1 прийнято на посаду бухгалтера з 28 жовтня 2011 року.

В період з 28 жовтня 2011 року до 27 жовтня 2012 року Чернівецьким МЦЗ було перераховано ТОВ «Аф-Транс» суму дотації у розмірі 23 675 грн 49 коп.

Наказом директора Чернівецького МЦЗ від 26 жовтня 2012 року № 515 припинено надання дотації ТОВ «Аф-Транс» на робоче місце «бухгалтер» з 28 жовтня 2012 року у зв'язку із закінченням встановленого терміну відшкодування.

Державною службою зайнятості (Центральним апаратом) було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності Чернівецької обласної служби зайнятості в період з 01 січня 2013 року до 01 січня 2016 року, за результатами якої 05 лютого 2016 року складено Акт № 15-7, згідно з яким встановлено факт подання ОСОБА_1 недостовірних даних під час одержання допомоги по безробіттю.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 лютого 2016 року № НОМЕР_1 з 20 липня 2005 року до 17 липня 2014 року ОСОБА_1 була зареєстрована як ФОП.

На виконання вимог Закону № 1533-ІІІ Чернівецьким МЦЗ проведено розслідування страхових випадків з метою виявлення обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якого складено Акт від 18 лютого 2016 року № 110, яким встановлено, що під час реєстрації та перебування на обліку в Чернівецькому МЦЗ з 03 березня до 28 жовтня 2011 року ОСОБА_1 була зайнятою особою, оскільки була зареєстрована як ФОП з 20 липня 2005 року.

Відповідно до Порядку № 60/62 18 лютого 2016 року директором Чернівецького МЦЗ видано наказ № 84 про відшкодування виплаченого матеріального забезпечення безробітною ОСОБА_1 у розмірі 10 445 грн 81 коп.

31 березня 2016 року директором Чернівецького МЦЗ видано наказ № 138 про відшкодування необґрунтованих видатків Чернівецького МЦЗ для надання дотацій на створення додаткового робочого місця ОСОБА_1 в сумі 23 675 грн 49 коп.

19 лютого та 31 березня 2016 року з метою досудового врегулювання спору Чернівецьким МЦЗ було направлено ОСОБА_1 вимоги про повернення виплачених сум, однак вона їх не виконала.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 36 Закону № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з пунктом 6.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 подала недостовірні відомості щодо своєї особи, зазначивши у заяві від 10 березня 2011 року про те, що вона не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності.

Відповідно до частин першої, шостої статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП за її рішенням ФОП або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП за її рішенням. Державний реєстратор за відсутності підстав для залишення реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП за її рішенням без розгляду зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цього документа внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що особа, зареєстрована як ФОП, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року позов Державної податкової інспекції у місті Чернівці до ФОП ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності задоволено. Припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1

17 липня 2014 року внесено до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1

З огляду на викладене суд першої інстанції, з рішенням якого у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що при зверненні до центру зайнятості ОСОБА_1 подано недостовірні відомості, обов'язок надання яких покладено на особу, що звертається до центру зайнятості для встановлення статусу безробітної та виплати відповідної матеріальної допомоги, що спричинило незаконну виплату коштів у вигляді допомоги по безробіттю та соціальної послуги з надання дотації на створення робочого місця.

Разом з тим висновок апеляційного суду про те, що до спірних правовідносин не застосовується позовна давність, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 12 Закону № 11533-ІІІ виконавча дирекція Фонду та її робочі органи контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку № 60/62 цей Порядок визначає механізм проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального

забезпечення відповідно до пункту 5 частини другої статті 12 Закону № 1533-ІІІ. Розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (пункт 4 Порядку № 60/62).

Як зазначено вище, 10 березня 2011 року ОСОБА_1 було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю, 28 жовтня 2011 року було прийнято рішення про припинення виплати відповідачу вказаної допомоги та знято її з реєстрації як безробітної, а 27 жовтня 2012 року - припинено виплату дотації ТОВ «Аф-Транс».

Тобто в період з 10 березня 2011 року до 27 жовтня 2012 року позивач мав можливість провести перевірку достовірності відомостей, які були підставою для надання ОСОБА_1 статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, зазначених в документах, поданих нею до Чернівецького МЦЗ.

Як встановлено судами та не заперечувалося сторонами, Чернівецьким МЦЗ було проведено розслідування страхових випадків з метою виявлення обґрунтованості виплат матеріального забезпечення лише 18 лютого 2016 року, про що складено Акт № 110, а з позовом до суду Чернівецький МЦЗ звернувся у червні 2016 року.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 подала заперечення проти позову, в якому послалася на пропуск Чернівецьким МЦЗ позовної давності.

З урахуванням викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що Чернівецький МЦЗ звернувся до суду з пропуском строку, встановленого статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові.

Висновок апеляційного суду про застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 38 Закону № 1533-ІІІ, згідно з якою строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується, є помилковим.

Відповідно до частини третьої статті 38 Закону № 1533-ІІІ своєчасно не сплачені фінансові санкції та адміністративні штрафи стягуються із страхувальника в дохід Фонду в порядку, встановленому законом.

Пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

З огляду на викладенечастина четверта статті 38 Закону № 1533-ІІІ стосується відповідальності роботодавця (страхувальника), а не застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому законом порядку як безробітні, у зв'язку з чим застосування апеляційним судом вказаної норми до спірних правовідносин є безпідставним.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вищенаведених норм матеріального права.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції безпідставно скасовано судове рішення місцевого суду, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду необхідно скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 01 березня 2017 року скасувати, арішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 30 листопада 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак Г. І. Усик