Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 521/14627/15-ц

провадження № 61-19847св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію акціонерного банку «Порто Франко»,

правонаступник позивача - ОСОБА_1,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромсервіс» (змінено найменування на товариство з додатковою відповідальністю «Агропромсервіс»), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги товариства з додатковою відповідальністю «Агропромсервіс» та ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сидоренко І. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію акціонерного банку «Порто Франко» (далі - ПАТ АБ «Порто Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АБ «Порто Франко») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромсервіс» (далі - ТОВ «Агропромсервіс»), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивовано тим, що 17 жовтня 2005 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитним договір № 1388/1-05, відповідно до якого, останній отримав грошові кошти у розмірі 600 тис. доларів США на строк з 17 жовтня 2005 року до 16 жовтня 2008 року з оплатою за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних. За період дії кредитного договору між сторонами було укладено 15 додаткових угод до нього. Відповідно до останньої додаткової угоди № 15

від 20 вересня 2013 року до вказаного кредитного договору, строк виконання боржником у повному обсязі кредитних зобов'язань встановлено до 19 березня 2014 року.

17 жовтня 2005 року між банком та ТОВ «Агропромсервіс» було укладено договір поруки № 17-10-05/5, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання зобов'язань за кредитним договором, до якого в подальшому вносились зміни.

17 жовтня 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 17-10-05/5.1, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 26 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 2 007 825, 53 доларів США, що складається з загальної заборгованості за кредитом - 597 903, 03 доларів США, загальної заборгованості за відсотками - 142 844, 25 доларів США та пені за виникнення простроченої заборгованості за період з 01 липня

2014 року по 26 серпня 2015 року - 1 267 078, 25 доларів США.

Ураховуючи викладене, ПАТ АБ «Порто Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АБ «Порто Франко» просило стягнути на його користь солідарно з ТОВ «Агропромсервіс», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначену суму заборгованості за вказаним кредитним договором.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року у складі судді Целуха А. П. позовну заяву ПАТ АБ «Порто Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АБ «Порто Франко» задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ АБ «Порто Франко» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 1388/1-05 від 17 жовтня

2005 року в сумі 2 007 825, 53 доларів США, що складається з загальної заборгованості за кредитом - 597 903, 03 доларів США, загальної заборгованості за відсотками - 142 844, 25 доларів США та пені за виникнення простроченої заборгованості за період з 01 липня 2014 року по 26 серпня 2015 року - 1 267 078, 25 доларів США. У задоволенні позовної заяви ПАТ АБ «Порто Франко» до ТОВ «Агропромсервіс», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 року, шляхом зняття арешту з нерухомого майна - нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1, загальною площею 8167,5 кв. м, яку зареєстровано за ТОВ «Агропромсервіс».

Рішення районного суду мотивовано тим, що станом на 26 серпня 2015 року, відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість

ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором складає

2 007 825, 53 доларів США. Посилаючись на вказані обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Порто Франко» вищезазначеної суми заборгованості за кредитним договором

від 17 жовтня 2005 року. Відмовляючи в задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості з поручителів ТОВ «Агропромсервіс» та ОСОБА_3, суд зазначив, що банком не надано доказів про своєчасне, в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, направлення вимоги до поручителів, оскільки строк дії кредитного договору до 14 березня 2013 року. Крім того, щодо ОСОБА_3 збільшено строк дії кредитного договору без її згоди, що збільшило обсяг її відповідальності без її згоди (частина перша статті 559 ЦК України).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року було задоволено заяву ТОВ «Агропромсервіс» та залучено в якості правонаступника ПАТ АБ «Порто Франко» ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Порто Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АБ «Порто Франко» задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Порто Франко» до ТОВ «Агропромсервіс» про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Порто Франко» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ АБ «Порто Франко», правонаступником якого є ОСОБА_1, до ТОВ «Агропромсервіс», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1, який є правонаступником ПАТ АБ «Порто Франко», солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Агропромсервіс» заборгованість за кредитним договором № 1388/1-05 від 17 жовтня

2005 року в сумі 2 007 825, 53 доларів США, що складається з загальної заборгованості за кредитом - 597 903, 03 доларів США, загальної заборгованості за відсотками - 142 844, 25 доларів США та пені за виникнення простроченої заборгованості за період з 01 липня 2014 року по 26 серпня 2015 року - 1 267 078, 25 доларів США. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що правильним є висновок суду першої інстанції стосовно поручителя ОСОБА_3, оскільки в силу частини першої статті 559 ЦК України за відсутності її згоди на збільшення кредитних зобов'язань та відповідно строку повернення кредиту

до 14 березня 2014 року, її порука була припинена саме з цієї дати. Проте, позивачем вимогу до поручителя ТОВ «Агропромсервіс» про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, оскільки у вересні 2013 року пред'явлено товариству досудову вимогу, а у листопаді 2013 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга товариства з додатковою відповідальністю «Агропромсервіс» (далі - ТДВ «Агропромсервіс»), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що прострочення платежів за кредитним договором відбувалося з березня 2013 року, а з позовом ПАТ АБ «Порто Франко» звернулось 31 серпня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою

статті 559 ЦК України. Незалежно від валюти боргу, єдиним засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Додаткова угода до договору поруки

№ 2 не засвідчена печаткою ТДВ «Агропромсервіс», що має наслідком факт невчинення зазначеного правочину, з огляду на вимоги частини другої статті 207 ЦК України та ознаки нікчемності, з огляду на частину другу статті 547 ЦК України. ОСОБА_1 не є фінансовою установою, а тому не може бути учасником кредитних правовідносин на підставі

статті 1054 ЦК України.

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга

ОСОБА_2, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що незалежно від валюти боргу єдиним засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. ОСОБА_1 не є банком чи фінансовою установою, а тому не може бути учасником кредитних правовідносин на підставі статті 1054 ЦК України.

Отже, судові рішення в частині позовних вимог ПАТ АБ «Порто Франко» до ОСОБА_3 не оскаржуються, а тому в силу положень

статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відзив на касаційні скарги не надійшов.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 17 жовтня 2005 року між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1388/1-05, відповідно до пункту 1.1. якого банком надавалась відзивна кредитна лінія на поточні витрати в розмірі 600 тис. доларів США з 17 жовтня 2005 року по 16 жовтня 2008 року з оплатою за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних.

Додатковою угодою № 1 від 01 лютого 2006 року до кредитного договору

№ 1388/1-05 від 17 жовтня 2005 року було змінено порядок сплати процентів.

Додатковою угодою № 2 від 27 серпня 2008 року до кредитного договору

№ 1388/1-05 від 17 жовтня 2005 року був збільшений розмір відсоткової ставки за користування кредитом з 12 до 13 % річних.

Додатковою угодою № 3 від 16 жовтня 2008 року до зазначеного кредитного договору було подовжено строк виконання зобов'язання за кредитним договором до 16 січня 2009 року та підвищена процентна ставка до 14.5 % річних.

Додатковою угодою № 4 від 10 грудня 2008 року до зазначеного кредитного договору сторони домовилися перенести строк виплати нарахованих відсотків за листопад та грудень 2008 року на 16 січня 2009 року, тобто дату повного розрахунку по кредитному договору.

16 січня 2009 року була укладена додаткова угода № 5 до зазначеного кредитного договору, відповідно до якої строк користування кредитними коштами був продовжений до 14 січня 2011 року.

Додатковою угодою № 6 від 14 січня 2011 року до зазначеного кредитного договору вносились зміни до пункту 1.1 кредитного договору, проте розмір відсоткової ставки не переглядався і залишився на період з 16 жовтня

2008 року по 14 липня 2011 року - 14,5 % річних. Змінами були відображені усі раніше прийняті доповнення до кредитного договору.

Додатковою угодою № 7 від 08 липня 2011 року було продовжено строк виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 жовтня 2011 року, вносились зміни щодо порядку нарахування процентів та затверджувалось доповнення до кредитного договору про сукупну вартість кредиту.

Додатковою угодою № 8 від 14 жовтня 2011 року було продовжено строк виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 грудня 2011 року, також вносились зміни щодо порядку нарахування процентів та затверджувалось нове доповнення до кредитного договору про сукупну вартість кредиту.

Додатковою угодою № 9 від 14 грудня 2011 року до вказаного кредитного договору строк користування кредитними коштами продовжений

до 14 березня 2012 року.

В подальшому, була укладена додаткова угода № 10 від 14 березня

2012 року, якою кінцевий строк виплат по вказаному кредитному договору переносився на 14 березня 2013 року та встановлювалась пеня в розмірі

0.5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Додатковою угодою № 11 від 10 жовтня 2012 року було перенесено строки виплати щомісячних платежів по вказаному кредитному договору

по 25-те число кожного місяця.

Додатковою угодою № 12 від 14 березня 2013 року продовжено строк виконання зобов'язання завказаним кредитним договором до 22 березня 2013 року.

Додатковою угодою № 13 від 22 березня 2013 року до вказаного кредитного договору строк користування кредитними коштами продовжений

до 20 вересня 2013 року.

Додатковою угодою № 14 від 18 липня 2013 року вносились зміни до вказаного кредитного договору щодо порядку сплати процентів та затверджувалось нове доповнення до кредитного договору про сукупну вартість кредиту, а пунктом 1 додаткової угоди № 15 від 20 вересня

2013 року строк користування кредитними коштами продовжений

до 19 березня 2014 року.

17 жовтня 2005 року між ПАТ АБ «Порто Франко» та ТОВ «Агропромсервіс» було укладено договір поруки № 17-10-05/5, відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 1388/1-05 від 17 жовтня 2005 року у сумі 600 тис. доларів США зі сплатою 12,0 % річних. Строк виконання зобов'язання за кредитним договором до 16 жовтня 2008 року.

Додатковою угодою № 1 від 10 грудня 2008 року у пункті 1 позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 січня 2011 року, а також збільшення процентної ставки до 14,5 % річних. Також у пункті 2 сторони передбачили порядок договірного списання грошових коштів з рахунків поручителя у разі невиконання зобов'язань боржником, пунктом 3 було виключено пункт договору поруки щодо припинення його у разі не пред'явлення позову до поручителя протягом шести місяців з моменту настання строку виконання зобов'язань. Пунктом 4 сторони доповнили договір поруки пунктом 6.1. про можливість подання банком позову за його місцезнаходженням.

Додатковою угодою № 2 від 16 січня 2009 року сторони повторили зміст додаткової угоди № 1 від 10 грудня 2008 року. Додатковою угодою № 5

від 14 січня 2011 року позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором

до 14 липня 2011 року.

Додатковою угодою № 6 від 08 липня 2011 року позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 жовтня 2011 року.

Додатковою угодою № 7 від 14 жовтня 2011 року позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 грудня 2011 року.

Додатковою угодою № 8 від 14 грудня 2011 року позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 березня 2012 року.

Додатковою угодою № 9 від 14 березня 2012 року позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 березня 2013 року.

Додатковою угодою № 10 від 14 березня 2013 року позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 22 березня 2013 року.

Додатковою угодою № 11 від 22 березня 2013 року позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 20 вересня 2013 року.

Додатковою угодою № 12 від 20 вересня 2013 року позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 19 березня 2014 року.

17 жовтня 2005 року між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 17-10-05/5.1, відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 1388/1-05 від 17 жовтня 2005 року у сумі 600 тис. доларів США зі сплатою 12,0 % річних. Строк виконання зобов'язання за кредитним договором до 16 жовтня 2008 року.

Згідно із додатковою угодою № 2 від 27 серпня 2008 року до зазначеного договору позикодавець та поручитель погодили збільшення процентної ставки до 13,0 % річних.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 16 січня 2009 року у пункті 1 позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за кредитним договором до 14 січня 2011 року, а також збільшення процентної ставки до 14,5 % річних. Також у пункті 2 сторони передбачили порядок договірного списання грошових коштів з рахунків поручителя у разі невиконання зобов'язань боржником, пунктом 3 було виключено пункт договору поруки щодо припинення його у разі не пред'явлення позову до поручителя протягом шести місяців з моменту настання строку виконання зобов'язань. Пунктом 4 сторони доповнили договір поруки пунктом 6.1. щодо можливості подання банком подання позову за його місцезнаходженням.

Додатковою угодою № 3 від 16 січня 2009 року до зазначеного договору поруки позикодавець та поручитель фактично повторили зміст попередньої угоди щодо перенесення строку виконання зобов'язання за кредитним договором, а також збільшення процентної ставки.

Додатковою угодою № 4 від 14 січня 2011 року до зазначеного договору поруки позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 липня 2011 року.

Додатковою угодою № 5 від 08 липня 2011 року до зазначеного договору поруки позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 жовтня 2011 року.

Додатковою угодою № 6 від 14 жовтня 2011 року до зазначеного договору поруки позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 грудня 2011 року.

Додатковою угодою № 7 від 14 грудня 2011 року до зазначеного договору поруки позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 березня 2012 року.

Додатковою угодою № 9 від 14 березня 2012 року до зазначеного договору поруки позикодавець та поручитель погодили перенесення строку виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором до 14 березня 2013 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 грудня

2016 року було задоволено заяву ТОВ «Агропромсервіс» та залучено в якості правонаступника ПАТ АБ «Порто Франко» ОСОБА_1

Позичальник своєчасно не здійснював повернення грошових коштів відповідно до умов кредитного договору та додаткових угод до нього.

Згідно із розрахунком ПАТ АБ «Порто Франко» заборгованість

ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 26 серпня 2015 року складає 2 007 825, 53 доларів США, що складається з загальної заборгованості за кредитом - 597 903, 03 доларів США, загальної заборгованості за відсотками - 142 844, 25 доларів США та пені за виникнення простроченої заборгованості за період з 01 липня 2014 року

по 26 серпня 2015 року - 1 267 078, 25 доларів США.

Відповідно до останньої додаткової угоди № 15 від 20 вересня 2013 року до вказаного кредитного договору № 1388/1-05 строк виконання боржником у повному обсязі кредитних зобов'язань встановлено до 19 березня

2014 року.

Ця дата була погоджена з поручителем ТДВ «Агропромсервіс» у додатковій угоді до договору поруки № 12 від 20 вересня 2013 року.

Останній платіж в сумі 1 460, 93 долари США на погашення заборгованості за відсотками за кредитним договором, відповідно меморіального ордеру № 94 був здійснений ОСОБА_2 16 липня 2013 року.

При цьому, в листопаді 2013 року ПАТ АБ «Порто Франко» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ТДВ «Агропромсервіс» про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 27-32, т. 2).

Крім цього, 10 вересня 2013 року банком на адресу ТОВ «Агропромсервіс» була направлена вимога про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за кредитним договором, яка була отримана товариством

11 серпня 2013 року.

Строк виконання боржником кожного періодичного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила

(з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) мають застосовуватися і до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тобто вимоги до поручителя банк повинен був пред'явити протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором).

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних періодичних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 13 червня 2018 року у справі

№ 408/8040/12, провадження № 14-145цс18.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд не врахував зазначених вимог матеріального права та висновків Верховного Суду і не звернув уваги на те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення періодичних платежів на погашення тіла кредиту та щомісячних платежів на погашення процентів. З огляду на це судом не з'ясовано, які з пред'явлених банком вимог знаходяться в межах шести місяців за кожним періодичним платежем та чи припинилася порука за окремими платежами.

Всупереч вимогам статей 212, 303, 316 ЦПК України 2004 року апеляційний суд не дослідив належним чином зібрані докази, що стосуються розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з поручителя, в оскаржуваному судовому рішенні не дав правової оцінки тій обставині, що умовами кредитного договору передбачено повернення кредитної заборгованості частинами і що позов до поручителя банк пред'явив після спливу шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, щодо окремих періодичних платежів.

Крім того, зазначаючи у рішенні про те, що у листопаді 2013 року ПАТ АБ «Порто Франко» зверталось до суду з позовом до ОСОБА_2 та

ТДВ «Агропромсервіс» про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, не перевірив цих обставин та не встановив, чи було ухвалено рішення у зазначеній справі, оскільки це має значення для ухвалення рішення у цій справі і стосується предмету цього спору.

У зв'язку з цим при новому розгляді справи суду необхідно врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження

№ 14-318цс18.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його часткового скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги товариства з додатковою відповідальністю «Агропромсервіс» та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію акціонерного банку «Порто Франко» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромсервіс» та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта