Справа № 201/5993/18
(2/199/3116/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної шкоди,завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про відшкодування матеріальних збитків, завданої дорожньо-транспортною пригодою. У підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.09.2017 року о 15 год. 00 хв. в м. Дніпрі на вул. Малиновського в районі будинку № 130 сталася ДТП за участю автомобіля «Фольксваген Каді», д/н НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2, автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5 та мікроавтобуса «Форд Транзит», д/н НОМЕР_3, що належить ОСОБА_6 У результаті ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, 2011 року випуску, що належить позивачу на праві власності.

03.10.2017 року експертом-автотоварознавцем ОСОБА_7 було проведено огляд пошкодженого автомобіля НОМЕР_2. На огляді був присутній представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка». Відповідно до Висновку № 4988 експерта-автотоварознавця ОСОБА_7 від 09.10.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай» склала 266511,11 грн.

Відповідно до постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2018 року провадження у справі у відношенні ОСОБА_2 закрито у звязку з недоведеністю його вини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.05.2018 року, постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, на момент ДТП, була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» відповідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АК/4985667, ліміт відповідальності 100000,00 грн.

Оскільки на думку позивача ДТП сталась внаслідок грубого порушення відповідачем ОСОБА_2 ПДД України, підлягає стягненню матеріальний збиток у розмірі 266511,11 грн. наступним чином: з ПАТ «СК «УНІКА» сума у розмірі 100000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика); з ОСОБА_2 166511,11 грн. (різниця між розміром матеріального збитку та сумою, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»). Крім того, стягненню з відповідачів підлягають судові витрати у загальному розмірі 8755,12 грн., які складаються з: 1600,00 грн., які були сплачені позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження; 4490,00 грн. витрати повязані на проведення автотехнічного дослідження; 2665,12 грн. судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнавали, посилаючись на відсутність в діях відповідача протиправної поведінки, причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою.

Представник відповідача ОСОБА_8 «СК«Уніка» у судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 16.11.2016 року між ОСОБА_8 «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК84985667. Вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 25.09.2017 року, яка є однією з обовязкових ознак адміністративного правопорушення, та у завданні матеріальних збитків позивачу, не встановлена, а тому цивільно-правова відповідальність останнього не настала, і тому у страховика відсутні правові підстави для визнання даної події страховим випадком, та відповідно, для виплати страхового відшкодування позивачу.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля НОМЕР_2, 2011 року випуску. 25.09.2017 року о 15 год. 00 хв. у м. Дніпрі на вул. Малиновського, в районі будинку № 130, сталася ДТП за участю автомобіля «Фольксваген Каді», д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5 та мікроавтобуса «Форд Транзит», д/н НОМЕР_3, що належить ОСОБА_6

Відповідно до Висновку № 4988 від 03.10.2017 року експертом-автотоварознавцем ОСОБА_7 було проведено огляд пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай» склала 266511,11 грн.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2018 року адміністративна справа відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрита у звязку з недоведеністю його вини у скоєнні адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року змінена, виключено посилання на висновок експертного дослідження від 20.11.2017 року № 7/10.1/79. В іншій частині постанову залишити без змін.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що володіє транспортним засобом на відповідній правовій підставі, якщо вона не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов'язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи,- наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак існує необхідність у встановленні безпосереднього причинного завязку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони.

Таким чином, належних та допустимих доказів вини ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суду не надано.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача до відповідача безпідставними.

Щодо позовних вимог позивача до ОСОБА_8 «СК «Уніка» суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, на момент ДТП, була застрахована у ОСОБА_8«СК«Уніка» відповідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АК/4985667.

Згідно до ст6 Закону україни «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність

якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або

майну потерпілого.

Проте позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, внаслідок якої було спричинено матеріальну шкоду позивачу. Таким чином, позивачем не доведено суду настання страхового випадку та відповідно обовязку страховика здійснити страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на результат розгляду справи судові витрати позивача необхідно віднести за його рахунок.

Керуючись ст.ст.12,81,133,144,263-265 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1188 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної шкоди,завданої дорожньо-транспортною пригодою,- відмовити.

Судові витрати позивача віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя: