Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 461/1720/16

провадження № 61-17907 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, на рішення Галицького районного суду м. Львова у складі судді Котельви К. О. від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В. від 12 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) про визнання поруки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що07 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 17 тис. доларів США та взяв на себе зобов'язання повернути кредит у строк до 05 жовтня 2018 року з відсотковою ставкою на рівні 15,50 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника, цього ж дня між позивачем і банком був укладений договір поруки. Посилаючись на те, що банк збільшував процентну ставку до 31% річних і таке збільшення відбулось за відсутності згоди поручителя, просив на підставі частини першої статті 559 ЦК України визнати поруку припиненою.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що застосування банком підвищеної відсоткової ставки відбулось за згодою поручителя, без зміни зобов'язання та виключно у спосіб, передбачений умовами кредитного договору, з яким поручитель був ознайомлений, отже, відсутні підстави вважати поруку припиненою.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області

від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення суду першої - без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк змінив відсоткову ставку з 15,50% до 31% річних в одноособовому порядку, не уклавши із позичальником та поручителем додаткової угоди, що є підставою для застосування частини першої статті 559 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 жовтня 2008 року між

АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 17 тис. доларів США під

15,50 % річних строком до 05 жовтня 2018 року.

З метою забезпечення взятих ОСОБА_6 на себе зобов'язань за кредитним договором, 07 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язався перед банком відповідати у повному обсязі за належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті

554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

За змістом підпунктів 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3. пункту 1.1. підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», затверджених рішенням Продуктивно-тарифного комітету АКІБ «УкрСиббанк» (Протокол від 21 серпня 2008 року № 243) із усіма змінами і доповненнями (далі - Правила) пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах.

Правила, після підписання сторонами договору, стають його невід'ємною частиною. Підписуючи договір, сторони стверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та Правилах.

Підписи сторін під цим договором вважаються підписами під Правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору.

Відповідно до підпункту 1.2.9. пункту 1.1. кредитного договору за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 15,50% річних.

Відповідно до підпункту 1.3.1. пункту 1.3. Правил за користування кредитними коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі, визначеному в договорі. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором.

Тобто сторони кредитного договору передбачили можливість банку нараховувати проценти у подвійному розмірі від ставки, яка встановлюється кредитним договором, тобто 31% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін

Відповідно до пункту 1.2. договору поруки, поручителю добре відомі усі умови визначеного основного договору, у тому числі розмір процентної ставки та можливість встановлення іншої процентної ставки.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що застосування банком підвищеної процентної ставки відбулось без зміни основного зобов'язання та виключно у спосіб, передбачений умовами кредитного договору, з яким поручитель був ознайомлений, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 через відсутність обставин збільшення зобов'язання без згоди поручителя.

Крім того, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2014 року, яке вступило в законну силу, стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 12 386,59 доларів США та 2 124 грн 65 коп. заборгованості за кредитним договором від 07 жовтня 2008 року.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України 2004 року після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

У постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у справі

№ 6-1199цс16 вказується, що відмова в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильною.

Таким чином, оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили і яким задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень статті 559 ЦК України немає.

Посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду України:

від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 є помилковими, оскільки таке судове рішення містить різні фактичні обставини справи у порівнянні зі справою, яка переглядається.

Так, в постанові від 11 березня 2015 року Верховний Суд України дійшов висновку про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, пунктом 5.5. яких установлено позовну давність тривалістю п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому Верховний Суд України вказав, що суд касаційної інстанції не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Разом з тим, у справі, яка переглядається, сторони кредитного договору у підпункті 1.1.1. пункту 1.1. визначили конкретні Правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які затверджені Продуктивно-тарифним комітетом АКІБ «УкрСиббанк» (протокол від 21 серпня 2008 року № 243), що правильно встановлено судами попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк