Провадження № 2/522/8810/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Фуцур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» про списання боргу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд зобовязати відповідача списати з позивача борг у сумі 477,91 грн.; стягути суму моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що позивач по справі є споживачем холодної води на підставі договору, укладеного з відповідачем.

Підставою звернення до суду стали посилання позивача про наявність у неї заборгованості в розмірі 477,91 грн. з якою вона не згодна оскільки проводить оплату за користування послугами регулярно та в повному обсязі.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення проти позову в яких зазначив, що Рішенням Одеської міської ради від 05.04.2007 р. № 1173-V Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг ТОВ Інфокс в особі філії "Інфоксводоканал з 01.01.2008 р. було визначено виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення у житловому фонді комунальної власності. При переході на прямі розрахунки з мешканцями багатоквартирного будинку за адресою: вул. Єлисаветінська, 7 з 01.09.2015 року філією Інфоксводоканал здійснюються нарахування за послуги водокористування по квартирі №30, де мешкає Позивачка, по нормі споживання.

Наявна у позивачки станом на 04.10.2017 року заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 486,31 грн. сформувалася у зв'язку з тим, що сумарні нарахування за період з 01.09.2015 р. по 04.10.2017 р. склали 1527,32 грн., а оплати 1041,01 грн..

Крім того зазначив, що позовні вимоги позивачки щодо списання з неї неіснуючого боргу в сумі 477,91 грн. не відносяться до жодного з визначених законодавством способів захисту та, зокрема, не передбачені діючим Цивільним кодексом України, у звязку із чим в задоволенні позову просив відмовити.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, пояснення сторін, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Позивач по справі є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Одеської міської ради від 05.04.2007 р. № 1173-V Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг ТОВ Інфокс в особі філії "Інфоксводоканал з 01.01.2008 р. було визначено виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення у житловому фонді комунальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що обслуговуючою організацією з водопостачання та водовідведення за адресою споживання позивача було ЖУФ « Ренесанс» ЛТД-92 .

При переході на прямі розрахунки з мешканцями багатоквартирного будинку за адресою: вул. Єлисаветінська, 7 з 01.09.2015 року філією Інфоксводоканал здійснюються нарахування за послуги водокористування по квартирі №30, де мешкає позивачка, по нормі споживання, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.09.2015 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.65).

Позивачем до суду надано договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 123559/ПВ № особового рахунку 48007030 з якого вбачається, що даний договір між позивачем та відповідачем було укладено 02.12.2015 року ( а.с.4).

З наведеного вище слідує, що спірним періодом здійснення оплат за надання послуг водовідведення та водопостачання являється період з вересня по листопад 2015 року, оскільки прямий договір «Інфоксводоканалу» з позивачем укладений 02.12.2015 року.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-ІУ (далі - Закон від 24.06.2004 р. №1875-ІУ) визначено обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Також відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 № 2918-ІІІ обовязком споживача є своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами законодавства споживачі зобовязані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги у повному обсязі.

Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що нею були проведені оплати за водопостачання та водовідведення за вересень 2015 року, жовтень 2015 року та листопад 2015 року на рахунок ЖУФ « Ренесанс» ЛТД-92 оскільки про зміни рахунку оплати за надання послуг за водопостачання та водовідведення вона повідомлена не була у звязку із чим просила суд зобовязати відповідача списати даний борг.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено

З матеріалів справи, а саме з довідки по лицьовому рахунку відкритому на імя позивача за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що за період з вересня по листопад 2015 року позивачу нарахована плата за водовідведення та водопостачання, а саме: вересень 2015 року 125,37 грн., жовтень 2015 року 125,37 грн., листопад 2015 року 160,41 грн..

В судовому засіданні позивач пояснила, що квитанції по оплаті за спірний період самостійно надати не може, оскільки вони були передані ТОВ "Інфокс" в особі філії " Інфоксводоканал".

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2017 року витребувано з ЖУФ « ренесанс ЛТД-92» належним чином завірені копії квитанцій, які підтверджують факт сплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 за вересень, жовтень, листопад 2015 року.

На виконання вищезазначеної ухвали суду надані пояснення директора ЖУФ « Ренесанс ЛТД-92» з повідомленням про те, що ОСОБА_1 здійснена оплата за вересень 2015 року .

Суд враховуючи, що в досліджених в судому засіданні доказах знайдено підтвердження оплати позивачем послуг в сумі 125,37 грн. за вересень 2015 року на рахунок ЖУФ « Ренесанс ЛТД-92», з огляду на те, що обслуговуючою організацією не було повідомлено позивача про зміну рахунку оплати вважає за необхідне позовні вимоги в даній частині задовольнити.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виника є спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення( ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Так позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею дійсно здійснена оплата за жовтень та листопад 2015 року у звязку із чим в задоволенні даної частини вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Також позивач просить суд стягнути 5000 грн. моральної шкоди.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надала ніяких доказів причино- наслідкового звязку між поведінкою відповідача та її моральними стражданнями.

Таким чином, позивач не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтувала, з чого вона виходила, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі- особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 192 грн.

З наведеного вище, суд вважає позов та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» , ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» про списання боргу та стягнення моральної шкоди,- задовольнити частково.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» списати борг ОСОБА_1 за послуги водопостачання за вересень 2015 року в сумі 125,37 грн.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» в дохід держави судовий збір в розмірі 192 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 07.09.2018 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

07.09.18