Справа № 617/1324/18
Провадження № 2/617/557/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 листопада 2018 року Вовчанський районний суд, Харківської області в складі:
головуючого - судді Глоба М.М.,
за участю секретаря судового засідання - Борщ Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вовчанську Харківської області у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,
В С Т А Н О В И В:
Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась завчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, справу розглядати у її відсутності.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши наявні докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до фотокопії будинкової книги, ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-10).
Відповідно до рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 05 травня 1998 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили.
Відповідно до письмових пояснень сусідів-свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4: колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1998 року, після їх розлучення (а.с.13-15).
Згідно даних довідки про склад сімї № 181 від 17 серпня 2018 року ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно пояснень сусідів (а.с.11).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що підставою для визнання члена сімї власника таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, є його відсутність протягом року без поважних на це причини.Вказаним слугує свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату ним інтересу до такого житлового приміщення.
Суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3 як член сімї власника квартири, проте він не проживає у вказаній квартирі понад один рік, нею не цікавиться, не несе витрати по її утриманню. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення суду від 05 травня 1998 року.
Доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі, суду не надано.
Виходячи з того, що ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає з 1998 року без поважних причин, суд приходить до висновку, що він втратив право користування спірним будинком.
Позивачу, факт реєстрації у зазначеному будинку відповідача ускладнює оплату комунальних послуг.
Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному звязку, суд вважає заявлені позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, не підлягає задоволенню позов в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, вказана норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для зняття особи з реєстрації.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 12, 141, 247, 280 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою № 13, що знаходиться за адресою: Харківська область м. Вовчанськ, вул. Рубіжанське шосе, буд, 22.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Вовчанським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду через Вовчанський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти діб з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.
Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса реєстрації: АДРЕСА_1.
Суддя -