Житомирський апеляційний суд
Справа №275/204/17 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №275/204/17 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2018 року,яке ухвалено суддею Лівочка Л.І. у смт Брусилів

встановив:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 450 566,86 грн. та судовий збір в сумі 6758,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначено, що 13.05.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ZRCWGA00004376, за умовами якого, ОСОБА_3 отримано кредит в сумі 104 250,00 грн. з терміном повернення до 12.05.2018 р. З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором №ZRCWGA00004376, 13.05.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним договором станом на 13.01.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 450 566,86 грн., яку банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь та понесені судові витрати.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZRCWGA00004376 від 13.05.2008 року в сумі 68000,40 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2018 рокута постановити нове судове рішення про задоволення вимог банку в повному обсязі. При цьому зазначає, що заборгованість по відсоткам за користування кредитом проведено за відсотковою ставкою 20,04% на рік, що цілком відповідає п.8.1 кредитного договору та підтверджується наданим розрахунком. Крім того, безпідставним апелянт вважає і посилання суду на вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки, з початку проведення антитерористичної операції, а саме з 14.04.2014 року, ОСОБА_3 сплатила по вказаному кредитному договору 7230 грн, з даної суми на погашення пені банком направлено три платежі по 1205,00 грн., а разом - 3615,00 грн. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано частково задовольнив вимоги Банку на суму, яку визнали відповідачі, через недоведеність позивачем розміру заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнали, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 13.05.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ZRCWGA00004376., за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 104 250,00 грн. під 20,04% річних на суму заборгованості, зі строком повернення до 12.05.2018 року (т.1, а.с.15-17).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №ZRCWGA00004376, 13.05.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (т.1, а.с.18).

Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у зв'язку з чим, відповідно до наданого банкомрозрахунку, станом на 13.01.2017 р. виникла заборгованість в розмірі 450 566,86 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 80818,17 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 101753,76 грн; заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 18022,14 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 228279,13 грн, а також штрафів відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 21443,66 грн. - штраф (процентна складова) ( т.1, а.с.5-8).

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що банк не довів належними доказами наявність та розмір заборгованості за кредитним договором в сумі визначеній банком, а тому задовольнив вимоги частково виходячи із суми боргу, яку визнали відповідачі.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб визначений законом або договором.

Під час розгляду справи було встановлено, що 13 грудня 2016 року рішенням Апеляційного суду Житомирської області у справі №275/1079/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.11.2017 р, було відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» в тому числі у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.05.2008 р.№ZRCWGA00004376 станом на 22 травня 2015 року в сумі 296413,26 грн., яка складалась з: заборгованості за кредитом - 80 818,17 грн.; заборгованості по відсоткам - 84 509,03 грн; заборгованості по комісії - 13 614,77 грн.; пені - 103 118,28 грн, штрафів: 250 грн. (фіксована частина) та 14103,01 грн. (процентна складова), через недоведеність банком наявності заборгованості відповідачів за кредитним договором.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Положеннями ч.1 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, встановивши під час розгляду справи, що існує рішення, яке набрало законної сили, ухвалене у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі в частині вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZRCWGA00004376 від 13.05.2008 р. за період з 13.05.2008 р. по 22.05.2015 р. в сумі 296 413 грн. 26 коп.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZRCWGA00004376 від 13.05.2008 р. за період з 23.05.2015 р. по 13.01.2017 р. підлягають до частково задоволення виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та інше (ст.554 ЦК).

Під час розгляду справи було встановлено, що взяті на себе зобов'язання банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 104 250,00 грн.Разом з тим, боржник кредит своєчасно не погашала, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 23.05.2015 р. по 13.01.2017 р. (з урахуванням часткового закриття провадження у справі в частині всієї суми тіла кредиту, частково відсотків, комісії пені та штрафів) в сумі 154 153,60 грн. (450 566,86 грн. - 296 413,26 грн.)., яка складається із заборгованості по відсоткам в розмірі 17244,73 грн., комісії в розмірі 4407,37 грн., пені в розмірі 125 160,85 грн. та штрафу в розмірі 7340,65 грн.

Разом з тим, вимоги Банку за даний період не підлягають до задоволення в частині стягнення комісії в розмірі 4407,37 грн., пені в розмірі 125 160,85 грн. та штрафу в розмірі 7340,65 грн. виходячи з наступного.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.2 якого передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянами України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч.6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом № 18-112/64483 від 05.11.2014 року «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильного дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2015 року, на виконання частини 5 статті 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де у підпункті 25 п.1 зазначено м. Торез Донецької області, де постійно проживала ОСОБА_3

Під час апеляційного розгляду справи представником банку був наданий новий розрахунок заборгованості відповідачів за кредитним договором, згідно якого сума пені банком визначена в розмірі 44006,73 грн. та нарахована, як пояснив представник позивача, станом на 14.04.2014 р. Проте, заяву про відмову від частини вимог по пені, яку банк продовжував нараховувати відповідачу після вказаної дати згідно первісного розрахунку та позовних вимог, позивач до суду не подавав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для нарахування відповідачам суми пені та штрафних санкцій.

Відповідно до п.8.1 Кредитного договору передбачено, що відповідач ОСОБА_3 отримала кредитні кошти зі сплатою також винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу в порядку, згідно п.7.2 даного Договору.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (яка діяла на час укладення договору між сторонами), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним. Таким чином вимоги банку про стягнення з відповідачів комісії в сумі 4407,37 грн. є безпідставними, оскільки позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповдачу ОСОБА_3

З урахуванням вищевикладеного з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 23.05.2015 р. по 13.01.2017 р. в розмірі 17244 грн. 73 коп.

Таким чином, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про часткове закриття провадження у справі та про часткове задоволення вимог Банку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі по 323 грн. 57 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZRCWGA00004376 від 13.05.2008 р. за період з 13.05.2008 р. по 22.05.2015 р. в сумі 296 413 грн. 26 коп. закрити.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZRCWGA00004376 від 13.05.2008 р. за період з 23.05.2015 р. по 13.01.2017 р. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: 12600, АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса проживання: 12600, Житомирська область, Брусилівський район, смт Брусилів, вул. Каштанова, буд. 1) в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса місцезнаходження : вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) суму заборгованості за кредитним договором №ZRCWGA00004376 від 13.05.2008 року за період з 23.05.2015 р. по 13.01.2017 р. в сумі 17244 грн. 73 коп.

У задоволенні решти вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі по 323 грн. 57 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий Судді