КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1126/2018
Справа № 755/3322/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Гончарука В.П., ухвалене в м. Київ 14 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_1 про припинення поруки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року позивач ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за кредитним договором, просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь банку заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором у розмірі 26820,14 доларів США та 9122,60 грн., покласти на відповідачів судові витрати.

Позов мотивував тим, що 02 березня 2005 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 566-011/05Р, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 38500 доларів США строком до 02 березня 2025 року зі сплатою 12% річних.

13 листопада 2009 року було укладено договір про внесення змін та доповнень до вищевказаного договору, за умовами якого кредит надається ОСОБА_1 строком з 02 березня 2005 року до 30 квітня 2006 року зі сплатою 12% річних з 01 травня 2006 року по 02 березня 2025 року зі сплатою 13% річних.

Банк зобов'язувався надати кредит на умовах та в порядку визначеному кредитним договором, а ОСОБА_1 в свою чергу зобов'язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення оплат рівними частинами до 10 числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк визначеним кредитним договором.

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором № 566-011/05Р, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 566-011/05Р від 05 березня 2005 року.

В зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором у нього утворилася заборгованість, яка станом на 07 грудня 2016 року складає 26820,14 доларів США, з яких кредит 25141,53 долари США, проценти 1678,61 долар США, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 9122,60 грн., з яких пеня за несвоєчасну сплату кредиту 3400,49 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту 5722,11 грн.

В квітні 2017 року до суду надійшов зустрічний позов від ОСОБА_2 про припинення поруки, позивач за зустрічним позовом визнати поруку за договором № 566-011/05Р від 05 березня 2005 року припиненою, стягнути з ПАТ «Правекс-Банк» судові витрати.

Зустрічний позов мотивовано тим, що сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Неналежне виконання обов'язків за кредитним договором, а саме прострочення з погашення заборгованості за кредитом та сплатою відсотків за користування кредитом, настало 10 квітня 2015 року, а тому, за визначенням п. 4.5 кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, на 11 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 11 травня 2015 року.

Зміни строку виконання основного зобов'язання на 11 травня 2015 року поширюються на зобов'язання за договором поруки і строк дії договору поруки сплив 11 травня 2015 року, тому після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою п. 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11 травня 2015 року не підлягали виконанню (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-1174цс16).

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або 1 року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року позов ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку, правонаступником якого є ТОВ «Довіра та Гарантія», заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором: заборгованість по кредиту 25141,53 долари США, проценти у розмірі 1678,61 доларів США, а всього стягнуто 26820,14 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14 березня 2018 року становить 694909,82 грн. та суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 9122,60 грн. В іншій частині позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» про припинення поруки задоволено. Визнано договір поруки № 566-011/05Р від 05 березня 2005 року припиненим. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що суд першої інстанції при винесені рішення не дослідив підписаний сторонами договір, наявні в матеріалах справи докази, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не застосував закон, який підлягає застосуванню, в зв'язку з чим прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню. Крім того, якщо вважати висновки суду обґрунтованими, то і в цьому випадку не вірно проведені розрахунки боргу.

Зазначав, що суд розглянув справу без участі відповідачів, які не були повідомлені про час та місце розгляду справи та взагалі відсутні будь-які повідомлення та їх повернення до суду.

Посилається на ст. ст. 526, 1050 ЦК України та розділ 9 вищезазначеного договору та зазначає, що вимога про дострокове стягнення кредиту наявна в матеріалах справи, однак судом першої інстанції до уваги її не взято.

Вказує, що якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань, зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14.

14 вересня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу у формі письмових пояснень від правонаступника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», у якому зазначено, що кредитором жодних повідомлень позичальнику про дострокове припинення дії кредитного договору не надсилалося.

Не спростовують висновків суду першої інстанції доводи скаржника про припинення кредитного договору, оскільки припинення строку користування кредитом, наслідком якого є право кредитора достроково стягнути заборгованість за кредитом і відсотками в повному обсязі, не припиняє обов'язку позичальника щодо погашення заборгованості і сплати штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язання за кредитним договором.

Зазначав, що ОСОБА_1 до винесення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування строків позовної давності не подавалося.

Також із наведеного розрахунку боргу вбачається, що останній платіж за договором ОСОБА_1 було здійснено 12 січня 2017 року, тобто відповідачем було перервано строк позовної давності.

Щодо припущення ОСОБА_1 про те, що розрахунки проведені невірно, зазначав, що у випадку незгоди з ним повністю чи частково сторона повинна зазначити правові аргументи на його спростування і навести свій розрахунок.

Також ОСОБА_1, посилаючись на п. 9 перехідних положень ЦПК України, не зазначав, в чому він вбачає порушення розгляду справи, оскільки справа була розглянута з урахуванням змін без жодного порушення порядку розгляду.

У зв'яжу з тим, що банком не було пред'явлено вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно не змінив строк виконання основаного зобов'язання, тому зазначене в судовому рішенні : «строк виконання зобов'язань за даним кредитним договором настав 10 серпня 2013 року» не відповідає матеріалам справи і не є обґрунтованим.

Позовна давність, щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, на це звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 19 березня 2014 року № 6-20сц14.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не відповідають дійсності, суд у встановленому законом порядку повідомляв відповідача про день, час та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду повернувся конверт із рекомендованим повідомленням із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 14 березня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2005 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 566-011/05Р (а. с. 9 - 15 т. 1) зі змінами, внесеними договором від 13 листопада 2009 року (а. с. 16 - 22 т. 1), за умовами яких банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 38500 доларів США для споживчих цілей строком із 02 березня 2005 року до 30 квітня 2006 року, зі сплатою 12 % річних, з 01 травня 2006 року до 02 березня 2025 року зі сплатою 13 % річних. У кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не у повному обсязі) розмір відсоткової ставки збільшується на 1 % річних, починаючи від діючого на момент невиконання (неналежного виконання) розміру. У випадку наступного невиконання позичальником своїх вимог за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення відсоткових ставок, зроблених раніше відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється з дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов'язання, однак не виконав їх або виконав не у повному обсязі.

Згідно п. п. 4.1, 4.2 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту щомісяця до 10 числа наступного місяця включно, відповідно до графіка погашення кредиту, встановленого в додатку 2 до даного договору. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2 даного договору.

Згідно п. 4.5 кредитного договору у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або сплатою відсотків за користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково, на 11 день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування грошовими коштами банк письмово повідомляє позичальника.

Згідно п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов'язується використовувати кредит на передбачені в даному договорі цілі і забезпечити повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків, погашати заборгованість за кредитом, відсотками і пенею у валюті кредиту, забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих відсотків, кошти для погашення заборгованості у першу чергу направляти на сплату витрат банку, пов'язаних із виконанням зобов'язань за цим договором, у другу чергу - на погашення заборгованості за відсотками та неустойки за порушення строків сплати відсотків, у третю чергу - на погашення заборгованості за кредитом та неустойки за порушення строків сплати кредиту, потім - на погашення іншої заборгованості (штраф, пеня та інша заборгованість за даним договором); у разі виникнення подій, вказаних в п. п. 4.5, 9.3, 9.4, 9.7 даного договору, достроково погасити заборгованість за кредитом і відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф, іншу заборгованість, яка може виникнути за даним договором.

Згідно п. 9 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної діючої на момент порушення відсоткової ставки від суми заборгованості за весь період прострочення.

Також 05 березня 2005 року АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 566-011/05Р, за умовами якого поручитель в порядку та на умовах, передбачених цим договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 566-011/05Р від 02 березня 2005 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом в строк до 02 березня 2025 року, в розмірі 38500 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми (а. с. 30 - 31 т. 1).

Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого з 10 квітня 2015 року у позичальника виникла заборгованість за відсотками та кредитом і станом на 07 грудня 2016 року становить 27169,70 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 25141,53 долари США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 130,30 доларів США, відсотки - 1678,61 долар США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 219,26 доларів США (а. с. 37 - 42 т. 1).

В судовому засіданні 12 січня 2018 року позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» замінено на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на підставі наданого останнім договору купівлі-продажу прав вимоги.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 559 ЦК України в редакції станом на момент здійснення позичальником останнього платежу, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах: від 10 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15, таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Аналіз положень частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про припинення поруки, суд першої інстанції виходив із того, що 13 листопада 2009 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, відповідно до якого було збільшено розмір відсоткової ставки, однак будь-яких змін до договору поруки в частині погодження зміни процентної ставки з поручителем ОСОБА_2 внесено не було, при цьому не повідомлено поручителя про зміну процентної ставки, внаслідок чого змінився обсяг відповідальності поручителя, що в свою чергу свідчить про те, що кредитодавцем не були дотримані вимоги ст. 559 ЦК України в частині погодження зміни процентної ставки з поручителем.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наведеним вимогам закону, не спростовані доводами апеляційної скарги і не оскаржені позивачем.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ «Правекс-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_1 не виконано зобов'язань, визначених договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору, із якими суд першої інстанції погодився.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом із тим, задовольняючи позов про стягнення заборгованості із ОСОБА_1, суд першої інстанції не надав оцінки наявній в матеріалах справи вимозі про усунення порушення основного зобов'язання (а. с. 14 - 16 т. 2) та не дослідив умови кредитного договору в частині дострокового стягнення заборгованості за кредитом і відсотками в повному обсязі, а також не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості щодо відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Так, згідно п. 4.5 кредитного договору (в новій редакції) у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково, на 11 день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування грошовими коштами банк письмово повідомляє позичальника.

Даній умові кореспондує п. 6.1.7 кредитного договору, згідно якого у разі виникнення подій, вказаних в п. п. 4.5, 9.3, 9.4, 9.7 даного договору, позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за кредитом і відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф, іншу заборгованість, яка може виникнути за даним договором.

В матеріалах справи на а. с. 14 - 16 т. 2 наявна вимога про усунення порушення основного зобов'язання за кредитним договором від 26 квітня 2016 року на ім?я ОСОБА_1, згідно якого в зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість у загальному розмірі 25891,54 долари США, в тому числі кредит у розмірі 25141,53 долари США, відсотки у розмірі 208,82 долари США, пеня 158,05 долари США, прострочені відсотки у розмірі 383,14 доларів США. Посилаючись на п. п. 1.2, 4.2, 6.1.1, 5.1.2, 6.1.3 кредитного договору, представник банку вимагав у строк не більш ніж 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги, здійснити погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою відсотків та пені відповідно до умов кредитного договору у розмірі 25891,54 долари США.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, із очікуваної суми погашення кредиту 15338,61 грн. станом на 07 грудня 2016 року позичальником сплачено лише 13358,47 грн., та у підсумку виведено суму простроченої заборгованості за кредитом як різницю цих значень. При цьому також зазначено загальну заборгованість за кредитом в розмірі 25141,53 грн. (а. с. 42 т. 1).

Із наведеної структури заборгованості та вимоги про порушення основного зобов'язання вбачається, що банк має намір стягнути як прострочену, так і поточну заборгованість за кредитом, та скористався правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом і відсотками, направивши 26 квітня 2016 року відповідну вимогу на ім'я позичальника і поручителя.

Дані обставини також підтверджені ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у відзиві на апеляційну скаргу (а. с. 58 т. 2).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) викладено правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки після пред'явлення до позичальника вимоги 26 квітня 2016 року позивач втратив право нараховувати проценти за кредитом, вимоги позивача про стягнення таких процентів та нарахованої на них пені є безпідставними.

З урахуванням вищевикладеного, обґрунтованими вимогами позивача в даному випадку будуть: 25141,53 доларів США заборгованості за кредитом, 613,99 доларів США відсотки (за період із 10 квітня 2015 року по 26 квітня 2016 року), 130,30 доларів США пеня за несвоєчасне погашення кредиту, що еквівалентно 3400,44 грн., 65,79 доларів США пеня за несвоєчасне погашення відсотків, що еквівалентно 1716,92 грн. (за період із 10 квітня 2015 року по 26 квітня 2016 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що альтернативного розрахунку заборгованості відповідачем у апеляційній скарзі не надано, правильності наведеного розрахунку не спростовано, а тому погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, за обґрунтованим вище винятком в частині заборгованості по процентам.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо початку перебігу позовної давності у випадку погашення заборгованості частинами, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. ст. 256 - 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 щомісячно, перериваючи позовну давність, здійснювалося погашення відсотків за кредитом, останній внесок ним здійснено 12 січня 2017 року в розмірі 120 доларів США (а. с. 62 т. 2), до суду із позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося в лютому 2017 року, а тому позовна давність позивачем не пропущена.

Враховуючи систематичність періодичних платежів, здійснюваних ОСОБА_1 в рахунок виконання умов кредитного договору та відсутність часових проміжків між ними, які б перевищували загальний строк позовної давності, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що строк позовної давності необхідно обраховувати з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості та судових витрат із ОСОБА_1 ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат та стягує із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судові витрати пропорційно до задоволення позову в розмірі 10210,44 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судових витрат, та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, м. Київ вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського 8) заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 25141,53 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 613,99 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 3400,44 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 1716,92 грн. та судові витрати в розмірі 10210,44 грн.

В решті позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відмовити.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

ЯворськийМ.А.