Дата документу 20.12.2018 Справа № 324/707/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 324/707/17 Головуючий у 1 інстанції: Каретник Ю.М.
Провадження № 22-ц/807/956/18 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 07 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відновлення становища, яке існувало до порушення, усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_4 про відновлення становища, яке існувало до порушення, усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він та ОСОБА_4 є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (теперішня назва - АДРЕСА_1.), яке було ними успадковано після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначене домоволодіння АДРЕСА_1 (в м. Пологи Запорізької області складається із житлового будинку (А), загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., та відповідних господарських будівель і споруд: літньої кухні (Б), прибудови (В), погребу (під літ. Б), сараю (Г), вбиральні (У), паркану, хвіртки та замощення.

У вказаному будинку зареєстрований і проживає лише ОСОБА_3, а ОСОБА_4 зареєстрована і постійно проживає зі своєю родиною у будинку АДРЕСА_2, що цілковито належить їй на праві приватної власності. При цьому, 1/2 частина цього домоволодіння була відчужена позивачем на користь відповідача безоплатно на підставі Договору дарування від 27.03.1984 року.

Належним же сторонам на праві спільної часткової власності домоволодінням відповідач не опікується зовсім і чинить позивачу як співвласнику перешкоди у користуванні ним та у його належному утриманні, що призводить до руйнації і пошкодження житла.

На даний час в натурі частки сторін у спільному майні не виділені і не можуть бути виділені, що обумовлено технічними параметрами цього майна, як і не визначено порядок користування цим майном ні в договірному порядку, ні за рішенням суду.

Попри це, як вказує позивач у позовній заяві, відповідач ОСОБА_4, діючи протиправно, зловживаючи своїми правами, застосувавши разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 фізичну силу щодо позивача і скориставшись його фізичною безпорадністю та каліцтвом, самостійно на власний розсуд захопила найбільшу і функціональну частину домоволодіння в натурі, яка складається із кухні площею 7,8 кв.м., більшої житлової кімнати площею 9,8 кв.м., коридора площею 3,3 кв.м., шафи площею 2,2 кв.м. та веранди І площею 7,0 кв.м. з єдиним самостійним входом до оселі. Крім того, відповідач безпідставно привласнила собі літню кухню площею 19,2 кв.м., навісивши на вхідні двері власний замок.

Чинити опір проявам цього свавілля з боку відповідача позивач не міг через фізичну безпорадність, через завдані йому чоловіком відповідача тілесні ушкодження та острах за його життя і здоров'я у зв'язку з відповідними погрозами з боку подружжя ОСОБА_7. Певний час він сподівався отримати дієвий захист з боку правоохоронних органів, однак, слідчі, встановивши беззаперечні факти порушення відповідачем його прав і свобод, не виявили ознак вчинення нею кримінальних правопорушень і рекомендували йому звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Протиправні дії з боку відповідача, якими фактично позбавлено позивача можливості вільно володіти і користуватися належним йому як співвласнику майном, носять триваючий характер. Дотепер відокремлена частина будинку і літня кухня відповідачем не використовується і не утримується належним чином.

Позивач через вчинені перешкоди у користуванні спільними майном і самовільний несправедливий поділ ОСОБА_4 успадкованого домоволодіння взагалі не має доступу до кухні і тому позбавлений можливості готувати їжу на плиті, опалювати будинок тощо. За відсутності доступу до джерела опалювання будинку в зимовий період позивач постійно потерпає від переохолодження та сирості, хворіє.

Крім того, внаслідок зазначених протиправних дій відповідача та проявленої нею бездіяльності, що полягає у самоусуненні від участі в утриманні спільного майна, належний їм будинок та відповідні господарські споруди руйнуються, втрачають свої якості, знецінюються.

Між тим, задля здійснення будь-яких ремонтних робіт в оселі і для здійснення підготовки житла до опалювального сезону і, власне, самого опалювання необхідна згода усіх співвласників житла та усунення вчинених відповідачем перешкод у доступі до приміщення кухні тобто - відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача.

Будучи інвалідом, позивач не має значних доходів, бо єдиним джерелом його доходів є незначна пенсія, і тому він позбавлений можливості без допомоги місцевої Ради чи благодійників провести ремонт в оселі. Та попри це, він зі своїх мізерних доходів одноособово сплачує усі належні платежі, податки та збори, пов'язані з поточним утриманням домоволодінням АДРЕСА_1, бо цей будинок - його єдине житло.

Наведені в позові обставини, підтверджені письмовими доказами, на думку позивача, неспростовно доводять як протиправність дій відповідача, факт порушення нею його прав як співвласника домоволодінням АДРЕСА_1, завдання йому збитків (майнової і немайнової шкоди), так і причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача і завданою йому шкодою.

Завдана позивачу моральна шкода, як зазначено у позовній заяві, полягає в тому, що відповідач перешкоджає йому у користуванні майном, що належить їм на праві спільної часткової власності, в т. ч. підсобними функціональними приміщеннями житлового будинку (кухнею в будинку, літньою кухнею), покликані забезпечити можливість використання житла за призначенням. Самовільно і протиправно встановлені відповідачем перегородки в будинку, замки на вхідних дверях створюють позивачу перешкоди в користуванні житлом і відповідні незручності, позбавляють одного з найцінніших благ людини - житла, руйнують хід його життя.

У зв'язку з неможливістю врегулювати конфлікт ні мирним шляхом, ні в адміністративному порядку позивач живе у постійному нервовому стресі, у нього порушився сон, загострились хронічні хвороби, значно погіршилось самопочуття через нервові переживання. Потерпаючи від фізичного болю, він страждає. До його фізичних страждань додаються душевні страждання, викликані протиправною поведінкою відповідача щодо нього, її навмисним знищенням (пошкодженням нею) батьківського будинку та усвідомленням власної беззахисності перед свавіллям ОСОБА_4, домінування сили над справедливістю.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 100 000 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини, просив суд зобов'язати ОСОБА_4 привести житловий будинок та літню кухню домоволодіння АДРЕСА_1 до попереднього стану згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого КП «Імпульс» Пологівської райради, шляхом демонтування зусиллями відповідача та за її власні кошти облаштовану нею перегородку між кухнею, площею 7,8 кв.м. (позначена на схемі Технічного паспорту за номером 6) та житловою кімнатою площею 9,4 кв.м. (позначена на схемі Технічного паспорту за номером 5) та замків (замка) на вхідних дверях до літньої кухні Б, площею 19,2 кв.м. цього домоволодіння. Також він просить суд зобов'язати ОСОБА_4 усунути йому перешкоди у користуванні спільним майном - домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом забезпечення йому необмеженого користування, вільного доступу до усіх житлових, підсобних приміщень житлового будинку та господарських споруд цього домоволодіння, в т.ч. до кухні площею 7,8 кв.м. (позначена на схемі Технічного паспорту за номером 6), житлової кімнати площею 9,8 кв.м. (позначена на схемі Технічного паспорту за номером 6), коридора площею 3,3 кв.м. (позначений на схемі Технічного паспорту за номером 1), шафи площею 2,2 кв.м. (позначена на схемі Технічного паспорту за номером 2), та веранди І площею 7,0 кв.м., а також до літньої кухні Б цього домоволодіння. Окрім того, він просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь 100 000 гри. моральної шкоди і покласти на відповідача судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 07 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 жовтня 2018 року (Том 2, а.с.178), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, учасникам справи надавався строк до 21 листопада 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3

ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами.

Однак, колегія не погоджується з таким висновком суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю та стягнення моральної шкоди з огляду на таке.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від16.01.2012р. 6-57цс11)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (теперішня назва - АДРЕСА_1.).

Зазначене нерухоме майно було ними успадковано після смерті їх матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.11.2010 року, копіями свідоцтв про право на спадщину від 30.08.2011 року, виданими державним нотаріусом Пологівської державної нотаріальної контори Запорізької області Носенко Ю.А., копіями витягів про державну реєстрацію прав від 01.09.2011 року № 31154002 та від 30.08.2011 року № 31130418, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2014 року № 16820271 (Том 1, а.с.13, 14, 15, 16).

Суд першої інстанції не надав належної оцінки технічному паспорту від 01.08.2011 року, відповідно до якого спірний будинок складається з однієї квартири, до якої входять коридор, шафа, дві житлові кімнати, кладова, кухня та дві веранди. Всього квартир - 1, однокімнатних -1 (Том 1, а.с. 17-18).

На підставі вказаного технічного паспарту від 01.08.2011 року проведено експертизу.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 24/13 від 17.11.2013 року з технічної точки зору поділити в натурі спірне домоволодіння між сторонами неможливо, як неможливо і провести його перепланування (Том 1, а.с. 21-22).

Судом першої інстанції безпідставно взято до уваги технічний паспорт станом на 12.12.1990 року, копія якого надана відповідачем, відповідно до якого спірний будинок поділено на дві квартири, до яких входять окремо кімнати і кухні (Том 1, а.с. 75-77).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що успадковане позивачем та відповідачем домоволодіння складається з цілого будинку. Технічні відомості про успадкований сторонами у спільну власність єдиний об'єкт нерухомого майна, було внесено до реєстру прав на нерухоме майно спочатку 01.09.2011 року реєстратором - КП «Імпульс» Пологівської районної ради, а пізніше - 27.01.2014 року державним реєстратором - реєстраційної служби Пологівського РУЮ Запорізької області (Том 1, а.с. 15, 16).

Станом на 30.08.2011 року, на момент виготовлення та отримання позивачем та відповідачем правоустановчих документів на будинок, і на момент реєстрації права спільної часткової власності на спірне домоволодіння (01.09.2011 року) - технічні параметри успадкованого житлового будинку, виключали можливість поділу його на дві квартири, виділу часток співвласників в натурі.

Таким чином, поділити в натурі спірне домоволодіння між сторонами неможливо, як неможливо і провести його перепланування.

Згідно пояснень ОСОБА_4, які містяться у висновку, затвердженому 24.06.2016 року В.О. Начальником Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про результати звернення ОСОБА_3, встановлено, що ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком металевим листом забила дверний прохід, для того щоб відгородитися від іншої половини будинку та для того щоб ОСОБА_3 не мав доступу до її половини будинку (Том 1, а.с. 36).

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 1.4.1 Правил користування будинками та прибудинковими територіями, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Колегія суддів вважає доведеним, що відповідач, в порушення вищезазначених норм законодавства, самочинно металевим листом забила дверний прохід спірного домоволодіння без належної згоди на здійснення будівництва; таке перепланування порушує права та інтереси позивача, який не може належним чином та у повному обсязі користуватись приміщенням спільного користування.

Проте, судом першої інстанції не надана належна оцінка вказаним доказам, що призвело до ухвалення неправомірного рішення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав .

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині неправильної відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь позивача з відповідача відшкодування моральної шкоди, оскільки права позивача, як співвласника через самочинне закриття дверного проходу загального користування металевою конструкцією, були порушені. Фактично ОСОБА_3 був позбавлений доступу до приміщення кухні,що позбавляє його права на приготування їжі для забезпечення нормального ритму життя , таким чином позивач відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України має право на компенсацію моральної шкоди.

Колегія суддів, з врахуванням рекомендацій п.9 рекомендацій Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,характеру та ступеню моральних страждань, вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

З урахуванням наведеного, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

З урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України здійснюється розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги те, що апеляційним судом частково задовольняються немайнові вимоги ОСОБА_3 пропорційність розподілу судових витрат у даному випадку точно визначити неможливо, тому судові витрати розподіляються між сторонами порівну, як роз'яснено у п.36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 07 вересня 2018 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відновлення становища, яке існувало до порушення, усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні спільним майном - домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом забезпечення ОСОБА_3 необмеженого користування, вільного доступу до усіх житлових, підсобних приміщень житлового будинку та господарських споруд цього домоволодіння, в т.ч. шляхом демонтування перегородки між кухнею площею 7,8 кв.м. (позначена на схемі Технічного паспорту за номером 6) та житловою кімнатою площею 9,4 кв.м. (позначена на схемі Технічного паспорту за номером 6), коридора площею 3,3 кв.м. (позначений на схемі Технічного паспорту за номером 1), шафи площею 2,2 кв.м. (позначена на схемі Технічного паспорту за номером 2), та веранди І площею 7,0 кв.м., а також до літньої кухні Б цього домоволодіння.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3000 ( три тисячі) гривень в частині відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2430 (дві тисячі чотириста тридцять) гривень 00 копійок.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: