Справа №173/1742/18
Провадження №2/173/997/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

За участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, про встановлення факту належності та визнання права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

26.07.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_2, з позовом про встановлення факту належності та визнання права на спадкування до відповідача ОСОБА_3 міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.08.2018 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 31.10.2018 року.

31.10.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з винесенням ухвали про витребування доказів. Справу призначено до розгляду на 14.12.2018 року

Відповідач в установлений строк відзиву на позовну заяву не надав

Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

14.12.2018 року оголошено вступну та резолютивну частині рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після померлого 02 лютого 2016 року батька - ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на наступне: 02 лютого 2016 року помер його батько ОСОБА_4.

За життя батько був членом колгоспу ім. «Горького», який в 1995 році перейменований в КСП «Колос» та отримав сертифікат на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області серії ДП № 0092626, який зареєстрований у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 097 від 14 квітня 1997 року, вказаний сертифікат був отриманий власником, що підтверджується довідкою виданою управлінням Держземагенства у Верхньодніпровському районі.

Таким чином за життя його батько набув право на зазначену вище земельну ділянку.

На час смерті батька відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі і на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

Він фактично прийняв спадщину, що залишилась після смерті батька.

12.07.2018 року він звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу від 12.07.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала за підставами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач представник ОСОБА_3 міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. Подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог не надав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 02 лютого 2016 року помер батько позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження позивача.

Після смерті ОСОБА_4, відкрилась спадщина на спадкове майно в тому числі і земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

12.07.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу від 12.07.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується постановою державного нотаріуса.

Відповідно до копії трудової книжки на ім'я ОСОБА_4, встановлено, що останній був прийнятий члени колгоспу ім. Горького, який в подальшому був перейменований на КСП «КОЛОС» 04.02. 1992 року та працював до 02.05.1998 року.

Відповідно до повідомлення управління держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 02.12.2013 року № 9/18-2515 встановлено, що на ім'я ОСОБА_4 був виготовлений сертифікат на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, серії ДП № 0092626, який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 097 від 14 квітня 1997 року. Вказаний сертифікат був отриманий власником

Судом встановлено, що за життя у ОСОБА_4, виникло право на земельну частку (пай) , так як на його ім'я був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) ДП № 0092626, на земельну ділянку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який отриманий був отриманий покійним ОСОБА_4І .

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб'єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.3 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/ виданий районною /міською/ державною адміністрацією.

Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/.

Судом встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Колос» виданий 25січня 1995 року за № ВД 0002 у списку осіб до даного акту, що мають право на отримання земельної частки (паю) по бригаді № 2 значиться ОСОБА_4. Таким чином на час розпаювання земель колгоспу ім. Горького в подальшому КСП «Колос» спадкодавець мав право на отримання земельної частки (паю) так був членом зазначеного господарства.

Крім того ОСОБА_4, був вданий сертифікат на право на земельну частку (пай) ДП № 0092626, площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Відповідно у ОСОБА_4, виникло право на зазначену земельну частку (пай). Дане право продовжувало існувати на час смерті ОСОБА_4І

За вищенаведеного, до складу садкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4, входить право на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Позивач реалізуючи своє право на отримання спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4, звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу. Проте, постановою державного нотаріуса від 20.07.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку (пай).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що позивач є сином померлого та спадкоємцем за законом за законом першої черги відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, бажає прийняти спадщину після померлого батька ОСОБА_4, та подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Інший спадкоємець, сестра позивача - ОСОБА_5, відмовилась від спадщини, що залишилась після смерті батька ОСОБА_4І,. на користь позивача, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

За наведених вище обставин судом встановлено наявність підстав для визнання за позивачем права на спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після смерті батька - ОСОБА_4, так як на день смерті у померлого було дане право на земельну частку пай. Дане право на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області входить до складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4

За даних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 704.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв'язку з неналежним зберіганням правовстановлюючого документу спадкодавцем.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, про встановлення факту належності та визнання права на спадкування - задовольнити

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай), площею 6.64 умовних одиниць для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території ОСОБА_3 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 02 лютого 2016 року.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 705.00 грн., покласти на позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасники справи, яким копія рішення не була вручена у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідної копії рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 22 грудня 2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 22.12.2018 року

Оприлюднене: 22.12.2018 року

Дата набрання законної сили: 22.01.2019 року