Справа № 603/340/18
Провадження №2/603/191/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Іванчука В. М.

секретар судового засідання Сандалюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 09.07.2017 року близько 10 год. 11 хв. на автомобільній дорозі Галич Підгайці Городок Сатанів у Тернопільській області на 17 км + 650 м у напрямку м.Підгайці водій ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м.Львова, керуючи автомобілем «Mersedes Benz 711 D» реєстраційний номер НОМЕР_1 під час проїзду повороту праворуч виїхав на зустрічну смугу руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під його керуванням, внаслідок чого автомобіль «Audi 80» викинуло в кювет. У результаті зіткнення позивач та пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження та був пошкоджений належний позивачу на праві власності вищевказаний автомобіль. Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 13.03.2018 року встановлені обставини ДТП та наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, визначених ч.4 ст. 38 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито. Відповідно даних протоколу серії БД №435341 від 21.02.2018 року автомобіль марки «Mersedes Benz 711 D» реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ФОП ОСОБА_2 Згідно звіту №212/146/1-2 від 14.10.2017 року про незалежну оцінку вартості матеріального збитку належного ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 460165,42 грн., а ринкова вартість самого автомобіля на момент ушкодження визначена експертом оцінювачем у 101635, 56 грн. На відшкодування завданих позивачу матеріальних збитків ОСОБА_1 отримав страхову виплату у сумі 29 497,24 грн. Просить стягнути з ОСОБА_2 у його користь завдану матеріальну шкоду 72 138,32 грн., моральну шкоду 10000 грн., витрат на проведення експертного дослідження 1000 грн., за правову допомогу 2000 грн., сплачений судовий збір 721, 40 грн.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 15.06.2018 року позовну заяву залишено без руху, у звязку з невідповідністю її вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, та надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

06.07.2018 року згідно ухвали Монастириського районного суду Тернопільської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 21.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

30.11.2018 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області на підставі клопотання представника відповідача ОСОБА_4 постановлено проводити судове засідання, призначене на 13.12.2018 року, у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м.Львова.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні змінивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача у його користь 29497,24 грн. завданої йому матеріальної шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. У поданому відзиві на позовну заяву зазначив, що третя особа ОСОБА_3 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, цивільна правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «УПСК», де ліміт відповідальності за шкоду майну був встановлений у розмірі 100000 грн. ПрАТ «УПСК» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 29497,24 грн., яке визначено як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а тому, враховуючи висновок Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц вважає, що відсутні будь-які зобовязання відповідача перед позивачем. Також вважає, що позивачем не підтверджено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 13.03.2018 року ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він 09.07.2017 року о 10.11 год. на автодорозі Галич Підгайці Городок Сатанів на 17 км + 650м, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz 711D», д.н.з. НОМЕР_3, під час руху не вибрав безпечної швидкості руху, при виявленні перешкоди не вжив заходів щодо її безпечного обїзду, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.1, п.12.3 ПДР, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження в справі закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова суду не оскаржувалась.

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду та обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №435341 від 21.02.2018 року транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 711D», д.н.з. НОМЕР_3, керування яким здійснював ОСОБА_3, з 17.07.2015 року зареєстрований за ОСОБА_2, що також підтверджується інформаційною відповіддю №31/13-К-77/173, наданою 12.04.2018 року Регіональним сервісним центром МВС України у Львівській області адвокату ОСОБА_8

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 603388 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Audi-80, д.н.з. НОМЕР_5.

Зі звіту №212/146/1-2 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку автомобіля Audi-80-2.0іS, реєстраційний номер НОМЕР_6, 1992 року випуску, що належить ОСОБА_1, складеного 14.10.2017 року ПП ОСОБА_9 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Audi-80-2.0іS, реєстраційний номер НОМЕР_6, в результаті його пошкодження при ДТП становить 101635, 56 грн.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Встановлено, що ОСОБА_3, якого визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, що підтверджується наказом №1-к про прийняття на роботу від 23.01.2017 року та наказом №20/06 про припинення трудового договору (контракту) від 20.06.2018 року.

Цивільна правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.07.2017 року, була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК»), про що представником відповідача надано підтвердження страхування автомобіля НОМЕР_7 (поліс страхування серії АІ №009869104).

Приписами ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вказана позиція міститься в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до п.30.1 ст.30 закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п.30.2 ст.30 цього ж закону, якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Вказаний висновок міститься у постанові ВС від 10.10.2018 року у справі за №308/8358/15-ц.

Як вбачається зі змісту інформаційного листа №4175/18 від 26.10.2017 року страхової компанії ПрАТ «УПСК», адресованого позивачу ОСОБА_1, згідно з калькуляцією №4069 від 02.10.2017 року, виконаною ТОВ «Професійна експертна компанія», яка є субєктом оціночної діяльності, на підставі договору, укладеного з ПрАТ «УПСК», ринкова вартість пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 марки «Audi-80» визначена у сумі 60 344 грн., вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди складає 130827,68 грн., ринкова вартість транспортного засобу у пошкодженому стані (після ДТП) складає 30 846,76 грн.

Як встановлено у судовому засіданні ПрАТ «УПСК» було нараховано страхове відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 29 497,24 грн., визначене як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП (60344,00 30846,76), що підтверджується інформаційним листом №4175/18 від 26.10.2017 року, випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 та не заперечується самим позивачем.

У силу ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 (із змінами та доповненнями) та аналогічна позиція викладена у п.14 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Таким чином, необхідною умовою для отримання позивачу повного відшкодування збитків, якими є реальна вартість пошкодженого транспортного засобу та отримання вартості робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення пошкодженого автомобіля, є наявність доказів проведення ремонту та реальна витрата зазначеної суми.

На час розгляду справи позивачем не надано доказів здійснення ремонту автомобіля, тобто фактичних витрат, що унеможливлює встановлення дійсної вартості майнової шкоди та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: а) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; б) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; в) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; г) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст.23 ЦК України).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Пунктом 23.1 ст. 23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відшкодуванню потерпілому підлягає моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Статтею 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,-МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно з приписами п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових чи майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підтвердження моральної шкоди позивачем не надано жодного доказу отримання ним ушкодження здоровя, не представлено жодного доказу перенесення ним стресу, як негативного наслідку ДТП, не надано підтвердження зміни звичайного ритму життя. Доводи позивача відносно того, що він живе у с.Носів Підгаєцького району Тернопільської області разом з особою похилого віку, не маючи при цьому у своєму розпорядженні автомобіля, що позбавило його можливості здійснювати належний догляд за нею (пересуватись на власному автомобілі) не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, а тому суд врахувавши стан здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, приходить до висновку про відмову в стягненні моральної шкоди, оскільки на думку суду, спричинення такої шкоди позивачу не доведено.

У силу ст. 141 ЦПК України сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 141, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 23, 22, 1166, 1167, 1192, 1193, 1194 ЦК України, ст.ст.3, 9, 22, 23, 26-1, 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КВ №424484, виданий 27.06.2000 року Камянка-Бузьким РВ УМВС України у Львівській області.

Третя особа: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_10