КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4170/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2018 року (суддя Шум Л.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Київського міського Палацу ветеранів в особі директора ОСОБА_3 про визнання наказів про зміну штатного розпису незаконними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

встановила:

у вересні 2018р. позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконним наказу № 83-осн від 4 вересня 2018р. «Про внесення змін до штатного розпису»; визнання незаконним переведення її з 1 вересня 2018р. на 0,5 ставки; визнання незаконними зміни до штатного розпису від 31 серпня 2018р., затверджені директором Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради; визнання незаконним наказу № 58-осн від 30 травня 2018р. про зміни в штатному розписі; зобов'язання директора Київського міського Палацу ветеранів видати наказ про переведення її на повну ставку провідного юрисконсульта; зобов'язання відповідача виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 1 вересня 2018р. до моменту переведення на повну ставку провідного юрисконсульта та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що працює в Київському міському Палаці ветеранів на посаді провідного юрисконсульта з 1 лютого 2010р.

14 червня 2018р. на засіданні профкому їй стало відомо, що 30 травня 2018р. директором Палацу був виданий наказ № 58-осн про наступні зміни в штатному розписі шляхом вивільнення 0,5 ставки провідного юрисконсульта у зв'язку із змінами в організації роботи установи та оптимізації штатної чисельності, а також необхідністю введення 0,5 ставки інженера з охорони праці. З даним наказом вона категорично не погоджувалася, тому відмовилася підписувати попередження про зміни у штатному розписі, про що був складений відповідний акт.

Позивач стверджувала, що внесення змін до штатного розпису та переведення її на 0,5 ставки відбулося з порушенням ст. 56 КЗпП України, оскільки вона своєї згоди не надавала; на момент попередження її про скорочення 0,5 штатної одиниці не було згоди Департаменту соціальної політики, а лист-погодження змін до штатного розпису з'явився пізніше. Позивач вважає, що змін в організації роботи Палацу ветеранів не відбувалось, а дані дії керівництва

пов'язані з її відмовою візувати накази з охорони праці.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилалася на те, що неправомірними діями керівництва підприємства їй було завдано моральних страждань, які полягають у негативних емоціях, втраті душевної рівноваги, спокою та дискомфорті. У зв'язку із втратою частини заробітку знизився рівень її життя та побуту, і виникла необхідність докладання додаткових зусиль для організації життя, що є складним, з огляду на інвалідність.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить визнати незаконною ухвалу суду від 17 вересня 2018 року в частині розгляду справи у порядку спрощеного провадження, визнати незаконним та скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача 30 000грн моральної шкоди.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд прийняв рішення не дочекавшись її відповіді на відзив відповідача, чим порушив її право на справедливий судовий розгляд.

Також позивач зазначає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, оскільки листа виконавчого органу КМР (КМДА) Департамент соціальної політики від 30 травня 2018 р. не існувало ні на 30 травня 2018 р., ні на 14 червня 2018р.; не надано належної правової оцінки наказу від 30 травня 2018р. № 58-осн, так як підстави вивільнення 0,5 ставки провідного юрисконсульта в різних документах неоднакові, тому висновки суду про оптимізацію робочих місць та правомірність зміни істотних умов праці не відповідають обставинам справи; не досліджено штатний розпис Палацу ветеранів, з якого вбачається, що була можливість замінити вакантну ставку на ставку інженера з охорони праці, а також взяти 0,5 ставки працівників, які займають 1,5 ставки за різними посадами.

Крім того, позивач вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки утворення служби з охорони праці в установі соціального захисту, що надає соціальні послуги, не передбачено профільним законодавством, а саме наказами Міністерства соціальної політики України; неправомірно відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди, яка завдана незаконним та принизливим вивільненням 0,5 ставки та призводить до моральних страждань і докладання додаткових зусиль для організації життя та побуту в умовах скорочення доходів і групи інвалідності по зору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи позивача безпідставними, оскільки відповідачем не було допущено порушень законодавства про працю при внесенні змін до штатного розпису.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представників відповідача, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач працює з 1 лютого 2010р. на посаді провідного юрисконсульта у Київському міському Палаці ветеранів.

Наказом директора Київського міського Палацу ветеранів № 58-осн від 30 травня 2018 року зобов'язано головного бухгалтера внести зміни до штатного розпису з виключенням з нього 0,5 штатної одиниці провідного юрисконсульта і введенням 0,5 штатної одиниці інженера 2-ї категорії з охорони праці і надати його на затвердження до Департаменту соціальної політики.

Також наказом визначено штатний розпис у новій редакції ввести у дію з 1 вересня 2018 року та попередити про зміни ОСОБА_2

Згідно акту від 14 червня 2018р. позивач відмовилася отримати попередження про зміни в штатному розписі.

Наказом директора Київського міського Палацу ветеранів № 83-осн від 4 вересня 2018 року внесені зміни до штатного розпису з 1 вересня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при зміні істотних умов праці позивача не було допущено порушення норм трудового права.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Обґрунтовуючи необхідність змін істотних умов прав провідного юрисконсульта, відповідач посилався на необхідність введення у штатний розпис посади інженера з охорони праці та неповне завантаження провідного юрисконсульта.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону праці» на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Відповідно до штатного розпису Київського міського Палацу ветеранів станом на 1 січня 2018 року у ньому працює 53 особи.

Наказом директора Київського міського Палацу ветеранів № 17-осн від 15 січня 2018 року створена служба з охорони праці у складі провідного інженера та інженера 2 категорії, посади яких рахуються у технічному відділенні штатного розпису.

Отже, введення посади інженера з охорони праці є обґрунтованим та свідчить про зміни в організації виробництва та праці відповідача.

Вказані обставини не були спростовані позивачем під час розгляду справи апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що зіштатного розпису Палацу ветеранів вбачається можливість замінити вакантну ставку на ставку інженера з охорони праці, а також взяти 0,5 ставки працівників, які займають 1,5 ставки за різними посадами, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, так як до компетенції суду не віднесено визначення доцільності виключення зі штатного розпису певних посад.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

За таких обставин, суд не має повноважень втручатися у вказану діяльність відповідача.

Твердження у апеляційній скарзі, що надані суду документи містять різні підстави для вивільнення 0,5 ставки провідного юрисконсульта, колегія суддів вважає безпідставними.

Звертаючись до голови первинної профспілкової організації Палацу ветеранів 30 травня 2018 року, директор зазначав, що аналіз роботи провідного юрисконсульта свідчить про неповну її завантаженість, так як значна кількість ветеранів не звертаються за допомогою до провідного юрисконсульта у зв'язку із її вадами зору, тому збереження у штатному розписі повної штатної одиниці провідного юрисконсульта не є доцільним.

У листі до директора Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської

міської ради від 12 червня 2018 року директор Палацу ветеранів також зазначав, що кількість звернень ветеранів до провідного юрисконсульта є періодичною, що призводить до неповної зайнятості провідного юрисконсульта, у зв'язку із чим він просить погодити зміни до штатного розпису.

Доводи апеляційної скарги про відсутність погодження Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради на внесення змін до штатного розпису відповідача станом на 30 травня 2018 року є правомірними.

Згідно п. 5.4. Положення про Київський міський Палац ветеранів кошторис доходів та видатків, штатний розпис затверджується Головним управлінням соціального захисту населення Київської міської держадміністрації.

Разом з цим, наказ № 58-осн від 30 травня 2018р. зобов'язував головного бухгалтера внести зміни до штатного розпису та надати його на затвердження до Департаменту соціальної політики.

12 червня 2018р. на ім'я директора Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) був направлений лист про погодження внесення змін до штатного розпису Палацу ветеранів з 1 вересня 2018 року шляхом виключення зі штатного розпису 0,5 посади провідного юрисконсульта та введення до штатного розпису 0,5 посади інженера з охорони праці.

Листом від 14 червня 2018р. таке погодження було надано.

При цьому, позивача не було попереджено про наступні істотні зміни умов праці до отримання погодження Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при внесені змін до штатного розпису Палацу ветеранів не було допущено порушень, які можуть бути підставою для визнання таких змін незаконними.

Крім того, позивач була повідомлена про істотні зміни умов праці за два місяці до внесення змін до штатного розпису та зміни істотних умов праці, чим були дотримані вимоги ч. 3 ст. 32 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги, що штатна чисельність та посадові оклади працівників Палацу ветеранів встановлюються відповідно до нормативів чисельності працівників установ Міністерства праці і соціальної політики України та законодавства, що не було дотримано відповідачем, свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до Типового штатного нормативу чисельності працівників територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 753 від 12 липня 2016р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 серпня 2016р. за № 1078/29208, на яке посилається позивач, кількість штатних одиниць залежить від кількості осіб, яких обслуговують підрозділи територіального центру.

Вказаним типовим штатним нормативом передбачена 1 одиниця посади юрисконсульта у разі обслуговування від 501 і більше осіб.

Позивачем не було надано доказів у підтвердження того, що нею, як провідним юрисконсультом Палацу ветеранів, у рік обслуговується більше 501 особи.

При цьому, відповідач посилався саме на незначну кількість осіб, які звертаються до юрисконсульта, як на підставу зменшення посади провідного юрисконсульта до 0,5 одиниці.

Частиною 4 статті 32 КЗпП України передбачено, якщо колишні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або

незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

У частині другій цієї статті визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку про те, що положення статті 235 КЗпП України передбачають виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у визначених цією статтею випадках, перелік яких є вичерпним і не передбачає виплати різниці в заробітку в разі зміни істотних умов праці, зокрема встановлення неповного робочого часу при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом України у справах 6-2261цс16 та 6-2757цс16.

У даній справі встановлено, що відбулась зміна істотних умов праці позивачки під час продовження роботи за тією ж посадою, протягом періоду роботи у змінених умовах праці вона не припиняла трудових відносин з відповідачем згідно із частиною четвертою статті 32 за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, тому підстав для задоволення позовних вимог про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не має.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-54цс11).

Під час розгляду даної справи не було встановлено порушення трудових прав позивача, а відтак відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в частині прийнятті ухвали про розгляд справи у порядку спрощеного провадження є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема справ, що виникають з трудових відносин (пункт 2).

Разом з цим, правомірними є доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в частині недотримання строків, наданих позивачу ст. 278 ЦПК України та судом в ухвалі про відкриття провадження, для направлення суду відповіді на відзив відповідача та заявлення клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Крім того, у порушення норм процесуального права вказана відповідь не міститься у матеріалах справи, хоча позивачем надані докази направлення її до Святошинського районного суду м. Києва.

Однак, згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права були усунені апеляційним судом, який розглянув апеляційну скаргу позивача з викликом учасників справи у судове засідання та заслуховуванням їх пояснень.

Колегією суддів було встановлено, що порушення судом норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення даного спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення судом постановлено з дотриманням норм матеріального права, допущені порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк