Справа № 323/849/18
Провадження № 2/323/428/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді - Гуцал О.П.,
за участі: секретаря судового засідання - представника відповідача - відповідача - Лукіної А.О., Крамаренка А.А. ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 22.10.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за договором відповідач станом на 28.02.2018 року має заборгованість у розмірі 60111,63 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою суду від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

22.05.2018 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого відповідач зазначила, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, так як позивач не зазначив про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу, не підтвердив відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Тому подані позивачем докази не відповідають вимогам ст..95 ЦПК України, у зв'язку із чим просить суд не брати їх до уваги. Крім цього зазначила, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що відповідач особисто отримала кредитну картку та відповідний ПІН-код до неї, не вказав дату отримання кредитної картки, її номер, вид та умови використання. Також зміст наданої позивачем копії заяви не відповідає заявленим позовним вимогам в частині розміру наданого кредиту та відсоткової ставки. Відповідач не надавала згоди банку на отримання кредиту на зазначених у позові умовах та не отримувала гроші за таких умов. Крім цього, в заяві зазначений термін дії картки 09/11, тобто до вересня 2011 року та після закінчення цього строку вона є неактивною та нею неможливо користуватися, інших карток відповідач не отримувала. Тому з урахуванням зазначеного відповідач просила застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності. На підставі зазначеного відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також відповідачем було подано заяву проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.06.2018 року задоволено клопотання відповідача та здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

19.06.2018 року надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача не погодився із доводами відповідача, зазначив, що доказом отримання кредитних коштів є заява відповідача від 22.10.2008 року, якою вона приєдналася до запропонованих банком Умов та тарифів. Також зазначив, що відповідач приєдналася до нових Умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 07.10.2010 року. На підтвердження отримання кредитних коштів надав виписку по рахунку позивача, довідку про отримані відповідачем картки, копію заяви відповідача від 07.10.2010 року та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року. Крім цього зазначив, що пунктом 1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності складає 50 років.

У наданих запереченнях відповідач зазначила, що відповідач так і не надав доказів отримання відповідачем самої кредитної картки та пін-код до неї. В наданій позивачем виписці за період з 01.10.2008 року по 19.06.2018 року за двома основними картами №9992****9003 та №5457****8223, та третьою карткою № 5211****2565. Однак у наданій виписці вказана найбільш рання дата операції 28.02.2011 року, що прямо свідчить про те, що на картку відповідача у зазначену позивачем дату - 22.10.2008 року, зазначена ним сума у розмірі 5300,00 грн. не надходила. Ні в позові, ні в відповіді на відзив позивач не зазначає, яку саме картку із вказаних трьох він має на увазі, висуваючи до відповідача свої позовні вимоги. Також відповідач вказала, що у довідці про отримані кредитні картки не вказані дати отримання цих карток та доказів отримання їх відповідачем. В наданій анкеті-заяві від 07.10.2010 року йде мова про отримання пенсійної картки та депозиту, тому вона взагалі не стосується предмету позову. Крім цього, позивачем не надано жодних доказів про повідомлення відповідача про зміну тарифів на обслуговування карток та про згоду відповідача на збільшення позовної давності.

Ухвалою суду від 13.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні підтримали свої доводи, викладені в відзиві та запереченнях та просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач також зазначила, що в 2008 році отримувала пенсійну картку, тому можливо що одночасно із видачею цієї пенсійної картки їй видали і кредитну картку. Також підтвердила, що на наданій позивачем заяві від 22.10.2008 року стоїть її підпис. Вказала, що користувалася наданою кредитною карткою, брала кредитні кошти і повертала їх. Відповідач вважає, що погасила весь наданий їй кредит. На питання суду про розмір взятих нею кредитних коштів, відповідач відповіла, що не пам'ятає. Крім цього відповідач вказала, що із заявами про отримання інших карток вона не зверталася та їх не отримувала.

Вислухавши вступне слово відповідача та її представника, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Щодо укладення між сторонами кредитного договору судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 22.10.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В підписаній відповідачем заяві вказано, що кредитний ліміт складає 250,00 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 1,9% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. В розділі «Відмітки банку» вказано номер картки НОМЕР_2, дата відкриття рахунку 26.09.2008 року, наявність ПІН-конверта - так, дата видачі картки і ПІН-конверта 22.10.2008 року та підпис відповідача про отримання вказаної картки та ПІН-конверта.

У Заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач погодилася, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Заява підписана відповідачем, що нею не оспорювалося в судовому засіданні.

Крім цього, відповідачем 22.10.2008 року було підписано довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно до якої вказано тип кредитної картки «Відновлювальна», базова відсоткова ставка 1,9% на місяць, розмір щомісячних платежів (7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості), строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа місяця, наступного за звітним), розмір пені та штрафів.

Згідно до п.3.1 розділу І Умов та правил надання банківських послуг, датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» заяви.

Пунктами 3.2, 3.3, 9.12 розділу І вказаних Умов передбачено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписанням даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Договір діє протягом місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одні із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

В пунктах 3.1.1, 3.1.3 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг вказано, що строк дії карти вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік). По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії.

За користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році (п.5.5 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 5.3 розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків, за умови інформування позичальника, в тому числі шляхом надання виписки по картковому рахунку згідно п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг.

У випадку незгоди позичальника зі зміною Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед банком (п.6.4 розділу І Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 6.5 розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачений обов'язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов'язався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.6.6 розділу І Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 8.6 розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Таким чином суд приходить до висновку про доведеність укладення між сторонами кредитного договору на умовах, викладених в підписаній відповідачем Заяві та Умовах та правилах надання банківських послуг.

Посилання відповідача на недоведеність позивачем отримання нею кредитної картки та пін-коду до неї спростовується наданою позивачем заявою від 22.10.2008 року, в якій наявний підпис відповідача про отримання картки № НОМЕР_2 та ПІН-конверта до неї.

Посилання відповідача на невідповідність позовної заяви вимогам ЦПК України в частині не зазначення позивачем в кого знаходяться оригінали наданих доказів також є необґрунтоване, оскільки в позовній заяві в переліку доданих додатків до неї наявні відомості про те, в кого перебувають надані докази. Також надані позивачем докази засвідчені належним чином з відміткою про дату засвічення копії та особи, яка її засвідчила.

Посилання відповідача на невідповідність наданої позивачем копії заяви заявленим позовним вимогам в частині розміру наданого кредиту, а також на недоведеність надання згоди на отримання кредиту на зазначених у позові умовах суд також не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються пунктами 3.2, 3.3 розділу І Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєдналася відповідач.

Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та виконанням нею умов договору судом встановлено наступне.

Згідно до наданої позивачем довідки, відповідач згідно кредитного договору б/н від 22.10.2008 року отримала картки № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, остання з яких мала термін дії до 04.2016 року.

Відповідно до наданої позивачем Виписки по особовому рахунку відповідача по кредитній карті № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 за період з 28.02.2011 року по 31.05.2018 року видно, що відповідач в період часу з 28.02.2011 року по 28.04.2015 року активно користувалася кредитною картою та знімала з неї готівкові кошти та проводила оплату товару. Також відповідач періодично вносила кошти на погашення кредиту. Останній раз кошти на погашення кредиту були внесені 28.04.2015 року. Також кілька разів відбулося автоматичне погашення заборгованості на суму.

Надалі, після 28.04.2015 року відповідачу нараховувалися лише відсотки та штрафні санкції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення виконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Як вбачається із наданої виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, відповідач неналежним чином виконувала обов'язки за кредитним договором, у зв'язку із чим утворилася заборгованість за наданим кредитом.

З приводу тверджень відповідача про неправомірність підвищення процентної ставки по кредиту, суд зазначає наступне.

Як видно із розрахунку заборгованості, з 01.01.2013 року позивач підвищив процентну ставку по кредитному договору до 30,00%, з 01.09.2014 року - до 34,80%, а з 01.04.2015 року - до 43,20%.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до статті 2056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Тому суд погоджується із твердженнями представника відповідача щодо необґрунтованості підвищення процентної ставки по кредиту.

Щодо розміру заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами та пенею суд зазначає наступне.

Станом на 31.12.2013 року (дату першого підвищення позивачем відсоткової ставки) у відповідача була наявна заборгованість за кредитом в розмірі 5283,81 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 105,45 грн.

Розрахунок відсотків з 01.01.2013 року по 31.12.2017 року буде виглядати наступним чином: (5283,81/100)*1,9%*60 місяців=6023,40 грн.+105,45 грн.=6128,85 грн.

В період часу з 01.01.2013 року по 31.12.2017 року відповідачем було внесено коштів на погашення заборгованості по кредиту на суму 9564,88 грн.

Станом на 31.12.2017 року була наявна також заборгованість за пенею в розмірі 3339,67 грн.

Таким чином, станом на 31.12.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем склала 5187,45 грн. тіла кредиту (5283,81 грн. тіла кредиту+6128,85 грн. відсотків+3339,67 грн. пені=14752,33 грн.; 14752,33 грн.-9564,88 грн. проплат=5187,45 грн.).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу суд зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями за кредитним договором, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Водночас, згідно з пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначене також підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають відхиленню.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Умов та правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Згідно до матеріалів справи, відповідачу надавалося дві кредитні картки, остання з яких мала термін дії до квітня 2016 року.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, відповідач регулярно вносила кошти на погашення кредиту до 28.04.2015 року.

Таким чином, позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів в даній справі обчислюється з 01.05.2016 року, а про стягнення відсотків за кредитом - з 25.05.2015 року.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 28.03.2018 року, тобто в межах позовної давності за вимогами про стягнення кредитних коштів.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про переривання строку позовної давності за вимогами про стягнення відсотків.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 5187,45 грн. є законними та обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають задоволенню, а в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.509, 526, 549, 610, 611, 626, 629, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (МФО 305299, , р/р №3111) заборгованість за кредитним договором від 22.10.2008 року в розмірі 5187,45 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5187,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» витрати на судовий збір у розмірі 152,16 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 10.09.2018 року.

Суддя О.П. Гуцал