Ухвала

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 477/656/17

провадження № 61-42955ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 02 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області, у якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_2 демонтувати та переставити паркан із провулку між вул. Тимирязєва та вул. Поштова в с. Полігон Вітовського району Миколаївської області, звільнивши проїзд до її квартири АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1, в якій проживає разом із сім'єю. ОСОБА_2 проживає по сусідству з нею у квартирі АДРЕСА_2. Відповідач порушив межові знаки власної земельної ділянки та червоної лінії, захопив близько 25 м земель селищної ради та побудував огорожу власної земельної ділянки, штучно загородивши парканом вхід до її квартири та проїжджу частину, чим створив незручності та перешкоди у користуванні власністю.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, звільнивши проїзд до квартири АДРЕСА_1, шляхом демонтажу паркану від вул. Тимирязєва в провулку між вул. Тимирязєва та вул. Поштова цього села. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 02 серпня 2018 року рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2018 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 02 серпня 2018 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції було скасовано законне та справедливе рішення суду першої інстанції, а також тим, що внаслідок самовільних та незаконних дій ОСОБА_2 позивач та її родина позбавлені можливості нормально проживати у власному житлі. Вважає, що відповідач незаконно оформив право власності на самозахоплену земельну ділянку, зловживаючи своїми процесуальними правами.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язанням відповідача демонтувати та переставити паркан з провулку між вулицями.

Отже, справа № 477/656/17 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 477/656/17 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 02 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат