Провадження № 2/522/2695/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря - Грищук В.О.

розглянувши за правилами загального провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Сталіновіча, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, за участі третьої особи без самостійних вимог Одеської товарної біржи про визнання приватизації, свідоцтва про право власності на житло, договору купівлі-продажу квартири частково недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.01.2015 року звернувся до суду з вказаним позовом провизнання розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, договору купівлі-продажу квартири частково недійсними, а саме квартири під номером 13, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Старопортофранківська, буд.109, яка належить ОСОБА_2, в частині включення до складу квартири №13 та приватизації приміщень кухні площею 5,4 кв.м, туалету площею 1,4 кв.м, коридору площею 3,4кв.м, що відображені на технічному паспорті, виданому 21 січня 1994 року Одеськім міжміським бюро технічної інвентаризації.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2013 року, що набрало законну силу, по справі №2-3268/11 за позовом ОСОБА_1 був встановлений факт порушення порядку приватизації квартири №13 та були визнані частково недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на житло, що видані 01 лютого 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів за №33534 на ім`я ОСОБА_4 Сталіновіча на квартиру АДРЕСА_1, з виключенням із складу квартири №13 двох кімнат площею 13,6кв.м та 10,0кв.м, що входять до складу квартири №12, а також визнаний частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 02.02.1994 року на Одеській товарній біржі, реєстраційний номер 1551, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, з виключенням із вказаного договору купівлі-продажу двох кімнат площею 13,6кв.м та 10,0кв.м, що входять до складу квартири №12.

Вищевказаним судовим рішенням був встановлений факт порушення порядку приватизації з боку відповідача ОСОБА_3, який не мешкав у жилих кімнатах площею 13,6кв.м і 10,0квм та користувався приміщеннями кухні площею 5,4кв.м, туалету площею 1,4кв.м, а коридор площею 3,4кв.м знаходився у спільному користуванні мешканців квартири №12 та квартири №13. Тому ОСОБА_3 не мав законних підстав для приватизації вказаних приміщень. Квартири №12 та №13 мають різні системи опалення, газопостачання, електропостачання та водопостачання. Наприклад, квартири №13 та №12 мають окремі газові котли на підігрів води та теплопостачання з 1972 року, що підтверджується технічної документацією газової служби м. Одеси.

Таким чином, позивач, з врахуванням того, що раніше не були предметом спору приміщення кухні площею 5,4кв.м, туалету площею 1,4кв.м, а коридор площею 3,4кв.м по справі №2-3268/11, просив суд задовольнити її позивні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги ОСОБА_1 визнали у повному обсязі. При цьому одночасно ОСОБА_2 відмовилась від своїх позовних вимог в редакції від 07.07.2016 року відносно тих самих приміщень, що є предметом спору за позовом ОСОБА_1, та просила суд закрити провадження у справі за її позовом.

В підготовчому судовому засіданні 10.12.2018 року позивач ОСОБА_1 та її представник та відповідач ОСОБА_2Г і її представник були присутні. Інші відповідачі ОСОБА_3 та представники Департамента міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, третьої особи Одеської товарної біржі не зявились були сповіщені про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу направі приватної власності належить 523/1000 частини квартири АДРЕСА_2 згідно договору дарування, укладеного 03 вересня 2002 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 та посвідченому Першою одеською державною нотаріальною конторою, за реєстром №8-3340. Договір зареєстрований 24 вересня 2002 року в Одеському МБТІ та РОН під №410 стор.94 кн.452пр. та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданому 21 грудня 2013 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, реєстраційний номер 01.

Згідно договору дарування та технічному паспорту квартира №12 є трьохкімнатною, загальною площею 57,3кв.м, жилою площею 43,3кв.м.

На підставі технічного паспорту, виданого 13 червня 2002 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості, до 523/1000 частині квартири відносяться наступні приміщення: жила кімната площею 13,6кв.м, жила кімната площею 10,0кв.м, кухня(окрема) площею 5,4кв.м, туалет площею 1,0кв.м.

Раніше квартира №12 належала ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Мар`яні Олександрівні згідно свідоцтву про право власності на житло, виданому 29 квітня 2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження №170156 від 29.04.2002 року. 06 червня 2002 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діяли у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_8 і ОСОБА_9, та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу 523/1000 частини квартири АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10, за реєстровим №3598.

Квартира №13 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 02 лютого 1994 року на Одеській товарній біржі, реєстраційний номер 1551, між ОСОБА_11 Сталіновічем та ОСОБА_2 Даний договір зареєстрований в Одеському МБТІ під №410 стор.181 кн.21пр. від 07 лютого 1994 року.

Раніше дана квартира належала ОСОБА_3 на підставі розпорядження органу приватизації №33534 та свідоцтва про право власності на житло №6-2061, що видані 01 лютого 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1(свідоцтво видано на підставі розпорядження органу приватизації №33534 від 01 лютого 1994 року). Право власності за ОСОБА_11 зареєстровано в Одеському МБТІ під №410 стор.180 кн.21пр. від 01 лютого 1994 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2013 року, що набрало законну силу, по справі №2-3268/11 визнані частково недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на житло, що видані 01 лютого 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів за №33534 на ім`я ОСОБА_4 Сталіновіча на квартиру АДРЕСА_1, з виключенням двох кімнат площею 13,6кв.м та 10,0кв.м із складу квартири №13; визнаний частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 02.02.1994 року на Одеській товарній біржі, реєстраційний номер 1551, між ОСОБА_4 Сталіновічем та ОСОБА_2, з виключенням із вказаного договору купівлі-продажу двох кімнат площею 13,6кв.м та 10,0кв.м.

Згідно до ст.82 ч.ч.4,5 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2013 року по справі №2-3268/11 встановлено, що був порушений порядок приватизації квартири №13, а саме: довідка про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення не має ні дати видачі, ні підписи та прізвища керівника підприємства по обслуговуванню житла та не посвідчена печаткою підприємства по обслуговуванню житла, - при оформленні розпорядження на приватизацію квартири АДРЕСА_4 та видачі 01.02.1994 року свідоцтва про право власності на житло на ім`я ОСОБА_3 Наймач житла має права приватизувати лише займані у встановленому порядку житлові приміщення, в якому він постійно проживає. ОСОБА_3 у встановленому законом порядку на момент приватизації квартири постійно не проживав у жилих кімнатах площею 13,6кв.м та 10.0кв.м, які відносяться до квартири №12, а не квартири АДРЕСА_5. Тому ОСОБА_3 не мав права приватизувати вищевказані жили кімнати, в яких постійно мешкала та була зареєстрована(прописана) сім`я ОСОБА_6 і ОСОБА_7 спільно з двома неповнолітніми дітьми.

Таким чином, рішенням суду встановлені обставини, що ОСОБА_3 не мешкав в жилих кімнатах площею 13,6кв.м і 10.0кв.м та не користувався приміщеннями кухні площею 5,4кв.м та туалету площею 1,0кв.м (1,4кв.м за даними технічного паспорту від 21.01.1994 року), які відносяться до квартири №12.

Згідно технічного паспорту на квартиру №13, виданому 21 січня 1994 року Одеськім міжміським бюро технічної інвентаризації, площа кухні складає 5,4кв., туалету - 1,4кв.м.

Згідно технічного паспорту на 523/1000 частини квартири №12, виданому 13 червня 2002 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості, площа кухні складає 5,4кв., туалету - 1,0кв.м.

З даних технічних документів вбачається, що це одні й теж приміщення (за одними даними вони відносяться до квартири №13, за іншими даними до квартири №12).

Приміщення коридору площею 3,4кв.м, що відображено на технічному паспорті квартири №13, виданому 21 січня 1994 року Одеськім міжміським бюро технічної інвентаризації, знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1: вхід до жилих кімнат та приміщень кухні і туалету, що належать ОСОБА_1, та вхід до квартири №13, що належить ОСОБА_2, можливий лише через приміщення коридору площею 3,4кв.м, тому він не може належати на праві власності лише ОСОБА_2

Квартири №12 та №13 мають різні системи опалення, газопостачання, електропостачання та водопостачання. Наприклад, квартири №13 та №12 мають окремі газові котли на підігрів води та теплопостачання з 1972 року, що підтверджується технічної документацією газової служби м. Одеси.

Позивач просила суд поновити строк позовної давності для звернення її до суду з даним позовом, так як ОСОБА_2 лише у вересні 2014 року звернулась за захистом своїх прав на спірні приміщення, які з 2002 року знаходяться у користуванні позивача (кухня і туалет) і спільному користуванні (коридор).

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти поновлення строку позовної давності для звернення до суду з позовом ОСОБА_1

Враховуючі наведені ОСОБА_1 обставини та думку ОСОБА_2 суд вважає за можливе поновити строк позовної давності.

Відповідно до ст.48 ЦК УРСР (у редакції 1963 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, у тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

На підставі ст.5 ч.4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Департамент міського господарства Одеської міської ради є правонаступником Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд також враховує позицію відповідача ОСОБА_2, яка у повному обсязі визнала позовні вимоги ОСОБА_1 та одночасно сама відмовилась від позовних вимог відносно спірних приміщень кухні, туалету, коридору, що є предметом спору за позовом ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-259,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Сталіновіча, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, за участі третьої особи без самостійних вимог Одеської товарної біржи задовольнити.

Визнати недійсними розпорядження органу приватизації № 33534 та свідоцтво про право власності на житло № 6-2061, що видані 01 лютого 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на імя ОСОБА_3 Сталіновіча на квартиру АДРЕСА_6, в частині включення до складу квартири № 13 та приватизації приміщень кухні площею 5,4 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м. коридору площею 3,4 кв.м., що відображені на технічному паспорті, виданому 21 січня 1994 року Одеськім міжміським бюро технічної інвентаризації.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6, укладений 02 лютого 1994 року на Одеській товарній біржі, реєстраційний номер 1551, між ОСОБА_11 Сталіновічем та ОСОБА_2, в частині відчуження приміщень квартири № 13 - кухні площею 5,4 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., коридору площею 3,4 кв.м., що відображені на технічному паспорті, виданому 21 січня 1994 року Одеськім міжміським бюро технічної інвентаризації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Повний текст рішення суду складено 21.12.2018 року.

Суддя: В.Я. Бондар