Справа № 345/1281/17
Провадження № 22-ц/779/691/2018
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 30 березня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (в подальшому змінено назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ) звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі укладеного договору №б/н від 5 червня 2012 року відповідач отримала кредит в розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою 20,40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року утворилася заборгованість на загальну суму 11 746,59 грн. З них: 211,51 грн - заборгованість за кредитом; 7 499,53 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 000,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 535,55 грн - штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини банк просив задовольнити позов.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 30 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ«ПРИВАТБАНК» посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 5 червня 2012 року відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, які складають між сторонами кредитний договір. Цього ж дня відкрито картковий рахунок та видано картку «Універсальна» №018636 зі строком дії до 12/15, що підтверджується відміткою в анкеті-заяві та нею не заперечується. Матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_2 користувалась кредитними коштами та частково погашала заборгованість. Що відповідно свідчить про визнання нею заборгованості та згоду з умовами кредитування. Крім того, у виписці по рахунку відображено розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобовязання, розмір кредитного ліміту тощо.

Також зазначає, що до позовної заяви банк долучено саме ті умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи, з якими ознайомлено відповідача. Разом з тим, нею не представлено доказів про те, що з такими вона не ознайомлена чи ознайомлена з іншими умовами, привилами та тарифами банку. Окрім того, вона не оспорювала дійсності укладеного договору. Відтак, виходячи із презумпції правомірності правочину вважає доведеним укладення та невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

Згідно із п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з чим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 в судове засідання за наявною в матеріалах справи адресою викликалася неодноразово. В звязку із її неявкою, в тому числі, та клопотанням представника апелянта розгляд справи було двічі відкладено. При цьому відповідач, поінформована про розгляд справи судом, подала відзив на апеляційну скаргу, а також 16.07.2018 року (за день до судового засідання) направила апеляційному суду клопотання про призначення судової фінансово-економічної експертизи (а.с.165,166,175-180). З огляду на це, зважаючи на строки розгляду справи, необхідність добросовісного користування сторонами процесуальними правами та, відповідно, неприпустимість зловживання такими, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності ОСОБА_2 Що, на її думку, не суперечить положенню ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 5 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (назву якого змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК») укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою за користування кредитом 20,40 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії кредитного ліміту збігається з строком дії платіжної картки. Підписуючи анкету-заяву, позичальник погодилася, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві ОСОБА_2 засвідчила про ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді. Одночасно її проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Також така зобов'язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку (а.с.6).

За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги банк покликався на те, що позичальник належним чином не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобовязання, внаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року допустила заборгованість в загальному розмірі 11 746,59 грн.

Відмовлячи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у звязку із запереченням відповідача суми заборгованості згідно розрахунку банку ухвалою Калуського міськрайонного суду від 2 серпня 2017 року по справі призначено судову фінансово-бухгалтерську експертизу. Враховуючи, що позивачем не надано додаткових, необхідних для проведення дослідження, документів, судовим експертом 10 січня 2018 року складено повідомлення про неможливість надання висновку. Відтак, вважав, що банком не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що на обгрунтування позовних вимог КБ «ПРИВАТБАНК» надано розрахунок заборгованості за договором від 5 червня 2012 року, відповідно до якого станом на 28 лютого 2017 року ОСОБА_2 допустила заборгованість у розмірі 11 746,59 грн (а.с.4-5). З них: 211,51 грн - заборгованість за кредитом; 7 499,53 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 000,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 535,55 грн - штраф (процентна складова).

Вказаний розмір заборгованості підтверджуться також випискою по рахунку 018636, яка долучена до апеляційної скарги (а.с.125-129). На думку колегії суддів, вказана виписка не є новим доказом, оскільки лише деталізує операції, які відображені у розрахунку заборгованості.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 110 ЦК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, визначеними статтею 89 цього Кодексу.

За змістом положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин висновок суду про те, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог є помилковим.

Разом з тим, визначаючи розмір боргу за укладеним між сторонами кредитним договором апеляційний суд враховує наступне.

Згідно з п. 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Водночас, як передбачено п. 2.1.1.2.11. Правил користування платіжною карткою, картка дійсна до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні картки включно.

Відповідно до п. 2.1.1.12.5. Правил користування платіжною картою, погашення по кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць; строк повернення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Зясовано, що на виконання умов договору ОСОБА_2 видано картку 018636 терміном дії до 12/15 (а.с.130).

За положеннями ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновку, який міститься у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги за частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Ураховуючи, що право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, то починаючи з 1 січня 2016 року банк не мав права нараховувати проценти.

Також, з огляду на положення частин другої та третьої статті 549 ЦК України, відповідно до яких штраф та пеня є неустойкою, яка обчислюється у процентах від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання, за відсутності правових підстав для нарахування процентів після 31 грудня 2015 року, відсутні й правові підстави для нарахування пені та штрафів за указаний період.

За таких обставин апеляційний суд приходить до переконання, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, нарахованої за період з 1 січня 2016 року до 28 лютого 2017 року, не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Також перевіряючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника на користь банку, в тому числі із застосуванням заходів цивільно-правової відповідальності, суд враховує наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні клієнтом строку платежу по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний оплатити штраф у розмірі 500,00 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих прострочених процентів і комісії.

Крім того, п.п. 1.1.5.21, 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору.

Відтак, аналізуючи зміст статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. Їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 5 червня 2012 року станом на 31 грудня 2015 року в розмірі 3 326,42 грн, з яких: 211,51 грн - заборгованість за кредитом; 1514,91 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом та 1600,00 грн пені. Саме така сума заборгованості утворилася станом на 1 січня 2016 року - закінчення строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки.

При цьому суд не приймає до уваги розрахунок процентів за період з 30 вересня 2014 року по 31 грудня 2015 року, що проведений позичальником ОСОБА_2 та міститься у запереченні на позовну заяву, оскільки такий суперечить умовам кредитного договору.

Розглядаючи даний спір суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; у достатньому обсязі не визначився щодо характеру спірних правовідносин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відтак, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позову, апеляційної скарги (28,32% від суми заборгованості за кредитним договором) з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню 453,12 грн судових витрат, понесених у звязку із розглядом справи у суді першої інстанції та 679,68 грн судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. А всього 1132,80 грн понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 30 березня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д м. Київ, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 5 червня 2012 року станом на 31 грудня 2015 року в розмірі 3 326,42 грн, з яких: 211,51 грн - заборгованість за кредитом; 1514,91 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом та 1600,00 грн пені.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 1132,80 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 7 вересня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_4