Справа № 357/3685/16-ц Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2939/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 07.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

7 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сушко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з указаним вище позовом, мотивуючи його тим, що 1 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 01-07-И/40, відповідно до якого відповідачу надано для придбання двохкімнатної квартири кредитні ресурси в сумі 42 800,00 дол. США з оплатою по процентній ставці 11,6 % річних та з кінцевим терміном повернення до 26 лютого 2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 1 березня 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки позичальником порушено умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та процентів за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, станом на 26 січня 2016 року у нього існує заборгованість в загальному розмірі 53 236,55 дол. США та 765 367,31 грн. в рахунок часткового погашення якої позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною в порядку частини 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку», на рівні 240 278,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - адвокат Холодова Л.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що строк позовної давності на звернення до суду з позовом банком не пропущено, адже позичальник до листопада 2015 року добровільно здійснював платежі в рахунок погашення кредиту. При цьому вимога про дострокове погашення заборгованості від 11 лютого 2013 року відсутня в матеріалах кредитної справи, як і докази її отримання відповідачем. Суд не врахував, що перебуваючи з 17 грудня 2015 року у ліквідаційній процедурі, банк не здійснює банківську діяльність, а лише забезпечує заходи на погашення вимог вкладників за рахунок іпотечного майна.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні позову з підстав пропуску трирічного строку на звернення до суду, оскільки 11 лютого 2013 року банк змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором на 25 лютого 2013 року, з якого погашення боргу вже не відбувається щомісячними платежами відповідно до графіку платежів, а підлягає сплаті всією сумою у визначений у вимозі строк. Посилання представника позивача не відповідають дійсності, адже останній платіж за кредитом позичальник здійснив саме 20 лютого 2013 року після того як отримав вимогу банку, про що свідчить копія відповідної квитанції. У той же час, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строк виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позивач повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 1 березня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 01-07-И/40, відповідно до якого банк надав відповідачу для придбання двохкімнатної квартири кредитні ресурси в сумі 42 800,00 дол. США з оплатою по процентній ставці 11,6 % річних та з кінцевим терміном повернення до 26 лютого 2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 1 березня 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 42 800,00 дол. США, проте відповідач прийняті на себе зобов'язання належним чином не виконував, своєчасно мінімально необхідні платежі в рахунок погашення кредиту не вносив, а тому станом на 26 січня 2016 року він має заборгованість в загальному розмірі 53 236,55 дол. США та 765 367,31 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 40 109,24 дол. США, заборгованості за відсотками - 13 127,32 дол. США, заборгованості за щомісячною комісією - 821,32 грн. та заборгованості за пенею - 764 545,97 грн.

28 січня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 01-07-И/40 від 1 березня 2007 року, за умовами якої в період з 28 січня 2013 року до 26 лютого 2027 року позичальник зобов'язався щомісяця в термін з «01» по «10» число (включно) кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 498,91 дол. США та додатково до щомісячного ануїтетного платежу до 27 січня 2018 року по 113,41 дол. США в рахунок погашення нарахованих та неоплачених відсотків за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, у зв'язку з чим позивач вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак позивачем при зверненні до суду за захистом свого порушеного права пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 589-591 ЦК України та у статтях 7, 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено статтею 1050 ЦК України.

Аналогічні положення містяться і в пункті 3.4. кредитного договору, згідно якого банк має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, зокрема у випадку, коли позичальник в період дії цього договору порушував будь-які умови цього договору, у тому числі коли позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним та/або на сплату процентів і комісійної винагороди, відповідно до пунктів 3.2., 4.3., 4.4., 4.7., 4.8.

У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою. Дострокове повернення кредитних ресурсів та сплата процентів не звільняють позичальника від відповідальності, передбаченої розділом 6 цього договору, за порушення умов цього договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Встановлено, що сторони кредитного договору установили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши боржнику 11 лютого 2013 року вимогу за вих. № 9-244-200/457 про дострокове повернення кредитних коштів у строк до 25 лютого 2013 року, в тому числі за тілом кредиту, відсотками та комісійною винагородою. Крім того, з дати надсилання зазначеної вимоги, графік зниження розміру заборгованості втратив свою дію.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та комісії, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання з 26 лютого 2027 року на 25 лютого 2013 року, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після кінцевого терміну виконання такої вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2018 року у справі № 755/17150/14-ц.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що право банку на пред'явлення позову виникло 26 лютого 2013 року, а з позовною заявою він звернувся лише 15 березня 2016 року.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник позивача вказувала, що перебіг строку позовної давності переривався з огляду на те, що позичальник до листопада 2015 року добровільно здійснював платежі в рахунок погашення кредиту, зокрема 22 листопада 2013 року - за тілом кредиту у розмірі 107,81 грн. та 25 листопада 2015 року - за відсотками в розмірі 50 дол. США.

Натомість представник відповідача заперечувала факт здійснення останнім будь-яких платежів за кредитом починаючи з 20 лютого 2013 року, вказавши, що після отримання вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів, позичальник 20 лютого 2013 року востаннє сплатив 613,00 дол. США в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується копією квитанції № 2.

Так, згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою банку позичальник був зобов'язаний повернути кредитні кошти у повному обсязі до 25 лютого 2013 року, і позивач повинен звернутися до суду за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16 та від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16.

При цьому в пункті 2.2. кредитного договору сторони домовились, що для обліку наданих кредитних ресурсів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № 0/4801, проте суду не було надано виписки по даному рахунку, з якої було б можливо установити факт добровільної сплати коштів позичальником.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За пунктом 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Така правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 8 листопада 2017 року № 6-2891цс16.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Здійснивши посилання на часткове погашення боржником боргу, позивач не довів суду будь-якими доказами: чи взагалі мало місце сплата коштів, чи було волевиявлення боржника на погашення такого боргу, чи знав боржник про таке погашення та чи схвалив такі дії.

Доводи апеляційної скарги про те, що вручення позичальнику вимоги про усунення порушень кредитного договору та повернення кредитних коштів, не є встановленням чи зміною строку виконання основного зобов'язання спростовані нормами частини 2 статті 1050 ЦК України та висновками щодо застосування норм права, які викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду України.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив із того, що, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості, позивач змінив строк виконання кредитних зобов'язань, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним за рахунок предмету іпотеки почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, тобто з 26 лютого 2013 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 15 березня 2016 року, тобто з порушенням строку позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: О.П.Коцюрба

Л.П. Сушко