Справа №487/4103/17 11.09.2018
Провадження №22-ц/784/1320/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 487/4103/17
Провадження № 22-ц/784/1320/18
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

іменем України

11 вересня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

- представників відповідача Третьої миколаївської державної нотаріальної контори- Боровицької О.М., ОСОБА_4, ОСОБА_5,

- третьої особи ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану в її інтересах представником ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кузьменко В.В., в приміщені цього суду о 13 год. 33 хв., дата складення повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Центру з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (далі ЦНАП), Третьої миколаївської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про зобовязання вчинити певні дії,

встановила

04 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ЦНАП, Третьої миколаївської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про зобов'язання нотаріуса внести відомості до електронних реєстрів прав власності громадян про її спадкодавців: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - виконати постанову КМУ № 553, видати свідоцтво про право на спадок та внести відомості до електронних реєстрів про її право власності на будинок за адресою: вул. Молдавська, 2 у м. Миколаєві, про притягнення до відповідальності нотаріуса 3-ї нотаріальної контори та реєстраторів ЦНАП, які протиправно діють у змові із зацікавленими особами ОСОБА_6 та накладення арешту на все їх майно, конфіскування їх майна та відшкодування збитків спричинені незаконними діями, а також про зняття з реєстрації в будинку за адресою: вул. Молдавська, 2 ОСОБА_10 ОСОБА_6 та членів її сім'ї, які не є власниками цього майна.

Позивач вказувала, що 09 листопада 2010 року помер її батько ОСОБА_9, який після смерті своєї матері ОСОБА_8 за заповітом успадкував житловий будинок № 2 по вул. Молдавська в с. Мала Корениха в м. Миколаєві.

Намагаючись оформити спадщину, що відкрилась після смерті батька, вона подала нотаріусу всі необхідні документи для оформлення спадщини та внесення відомостей до електронних реєстрів речових прав, дублікати правовстановлюючих документів на будинок за 1990 рік та за 1979 рік, свідоцтво на права власності ОСОБА_8, свідоцтво на право на спадок ОСОБА_8 та дублікат заповіту ОСОБА_8 на сина ОСОБА_9

Не дивлячись на це, нотаріус ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків реєстратора, як і представники ЦНАПу, МБТІ, Державної реєстраційної служби, які були причетні до фальшувань реєстрів прав власності громадян.

-2-

Посилаючись на викладене та те, що ОСОБА_6 та члени її сім'ї безпідставно проживають в будинку, оскільки рішення, за яким було визнано право власності на житловий будинок за ОСОБА_6 було скасоване, позивач просила про задоволення позову.

У відзивах на позов завідувач Третьої Миколаївської Державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_6, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року, яке набрало чинності, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва, Миколаївської міської ради про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, зобов'язання видати дублікат свідоцтва про право власності на майно, визнати правовстановлюючим документом свідоцтво про право власності за 1979 рік на ім'я ОСОБА_8, відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Тому дійшов висновку, що підстави для задоволення позовної вимоги про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом відсутні. Позовна вимога про притягнення до відповідальності нотаріуса, державних реєстраторів, накладення арешту на все їх майно, конфіскацію їх майна, відшкодування збитків, спричинених незаконними діями (застосувати ст.253-3 КК України) у розумінні вимог ст.2, ст.3, ст.5 ЦПК України та ст.16 ЦК України є не належним способом захисту та задоволенню не підлягає. Позовні вимоги про зобов'язання нотаріуса внести відомості до електронних реєстрів прав власності та зняття з реєстрації в будинку ОСОБА_6 та членів її сім'ї не ґрунтуються на нормах матеріального права.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невірну оцінку наданим доказам, просила скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, а також скасувати незаконні постанови нотаріуса, ДВС, рішення ЦНАП про відмову в державній реєстрації майна, скасувати незаконні рішення ОСОБА_11 від 26 жовтня 2016 року та ОСОБА_12 від 25 жовтня 2016 року, відшкодувати моральні та матеріальні збитки, які завдані суддями не розглядом позовних вимог, встановити факт та визнати за ОСОБА_3 право власності на ? обовязкової частки спадкового майна після смерті ОСОБА_9, тому що вона проживала з ним в законному шлюбі більше 5 років, а на момент його смерті досягла пенсійного віку та була непрацездатною, скасувати реєстрацію майна за ОСОБА_6 в усіх реєстрах БТІ на паперових носіях та в електронних також на підставі рішень судів 2011-2013 років, які не виконані представниками БТІ.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник завідувача Третьої миколаївської Державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_13 просила відмовити у задоволені апеляційної скарги, посилаючись на аналогічні з відзивом на позов заперечення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарних справ №586, №1562, спадкової справи № 740/2010, перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2010 року помер батько позивача - ОСОБА_9, який після смерті своєї матері ОСОБА_8 за заповітом прийняв, але за життя не оформив спадщину у вигляді житлового будинку № 2 по вул. Молдавська в с. Мала Корениха в м. Миколаєві.

-3-

Право власності за вищевказаний житловий будинок у 1990 році було зареєстровано у встановленому законом порядку за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 28 лютого 1990 року, що видане на підставі рішення виконкому Великокорениської селищної ради народних депутатів №23 від 20 лютого 1990 року.

Після смерті ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась його донька позивач ОСОБА_2, у звязку із тим була заведена спадкова справа №740/2010. Проте, свідоцтво про право на спадщину їй видано не було. На запит нотаріуса, листом ММБТІ від 22 червня 2011 року було повідомлено, що право власності на нерухоме майно за вищевказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 28 лютого 1990 року. Але після смерті власника, в результаті пожежі житловий будинок непридатний для життя (а.с.226 т. 2).

Постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори від 09 серпня 2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу ОСОБА_14 відмовлено. Підставою відмови слугувало те, що надані спадкоємцем правовстановлюючі документи на спадкове майно не були зареєстровані у встановленому законом порядку, тоді як згідно інформаційних довідок з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок № 2, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, ОСОБА_10, вул. Молдавська, зареєстровано за ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 квітня 2016 року була визнана неправомірною відмова Третьої миколаївської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_14 та зобовязано нотаріуса розглянути питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_14 після смерті ОСОБА_9 (а.с.80-84 т.2).

На виконання рішення суду за результатами розгляду цього питання державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, а після цієї дати і 01 серпня 2016 року - аналогічну постанову. Ці постанови позивач не оскаржувала. Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії слугувало те, що відсутні оригінали правовстановлюючого документу на нерухоме майно та технічний паспорт з технічними характеристиками, які мали місце після пожежі (а.с.92-98, т. 2).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори, Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв, Миколаївської міської ради про зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, зобовязання видати дублікат свідоцтва про право власності на майно, визнання правовстановлюючим документом свідоцтва про право власності за 1979 рік на імя ОСОБА_8, відшкодування матеріальної шкоди.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач (після предявлення даного позову) 18 серпня 2018 року звернулась із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_9, та про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно спадкодавців.

На запит нотаріуса щодо технічної характеристики обєкта нерухомості, 29 липня 2016 року КП ММБТІ повідомило, що згідно п.п.1.4 та п. 1.7 Інструкції про порядок технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затв. Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, технічна інвентаризація здійснюється на підставі договору, за кошти замовника та запропоновано зацікавленим особам звернутись для укладення договору (а.с.173,т 1).

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначено статтею 67 Закону України «Про нотаріат», а видача свідоцтва про право на спадщину за законом ст. 68 Закону України «Про нотаріат».

-4-

Згідно пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє, зокрема склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначені Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав. Пунктом 53 цього ж Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об'єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія.

Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов'язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

-5-

Пунктом 66 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про субєкта права власності - спадкодавця з обовязковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Відповідно до форми № 1 встановленої Правилами ведення нотаріального діловодства, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в свідоцтві зазначається спадкове майно та його характеристика, як і в будь-якій формі на видачу свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. 58 вищезазначеного Порядку для державної реєстрації права власності на обєкт нерухомого майно у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного обєкта, також подається технічний паспорт на такий обєкт.

Державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносить відомості про обєкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий обєкт.

Відповідно до підпункту 2 пункту 29 Постанови Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» до державного реєстру прав вносяться відомості про нерухоме майно: тип обєкта нерухомого майна; площа обєкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); опис обєкта нерухомого майна із зазначенням обєктів, що є приналежністю головної речі (присвоєна літера, римська або арабська цифра відповідно до технічного паспорта, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли обєкт нерухомого майна є головною річчю); відомості про складові частини обєкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєна літера, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли обєкт нерухомого майна є складною річчю); адреса обєкта нерухомого майна; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (у разі відкриття розділу на обєкт нерухомого майна, право власності на який було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно); кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований такий обєкт нерухомого майна (у разі коли обєкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав).

З матеріалів справи вбачається, що після смерті власника ОСОБА_8 змінилися технічні характеристики обєкта нерухомого майна про що свідчать дані технічного паспорту від 19 серпня 1987 року у зрівнянні з технічним паспортом від 05 жовтня 2004 року, зокрема щодо загальної та житлової площ будинку, в останньому паспорті також містяться примітки самовільних забудов.

За таких обставин, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу вимоги нотаріуса про необхідність надання позивачем технічного паспорту на житловий будинок. Проте, позивачем такої технічної характеристики обєкта нерухомого майна, як нотаріусу, так і суду надано не було.

Не надання зазначених документів позбавляє можливості нотаріуса вчинити нотаріальні дії з видачі свідоцтва про право на спадщину та внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спадкоємця.

-6-

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання нотаріуса внести відомості до електронних реєстрів прав власності громадян про її спадкодавців ОСОБА_8 та ОСОБА_9, видання свідоцтва про право на спадщину та зобовязання внести відомості до електронних реєстрів про її право власності на будинок за адресою: вул. Молдавська, 2 у м. Миколаєві, є вірним. При цьому, оскільки відомості про право власності на об'єкт нерухомого майна за ОСОБА_8 зареєстровано в установленому законом порядку та зберігаються на паперових носіях в КП ММБТІ, то сама по собі реєстрація цих прав спадкодавця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не потребується.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про зняття з реєстрації в будинку ОСОБА_6 та членів її сімї, то колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_6 не залучена до участі у справі як відповідач, а тому не може відповідати за цими позовними вимогами.

Заінтересовані особи, між якими виник спір про право, що переданий на розгляд суду, називаються сторонами. Отже сторонами у цивільному процесі є юридично заінтересовані особи (фізичні або юридичні), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві.

Відповідно до положень ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних законом інтересів якої порушується цивільна справа в суді, розпочинається цивільний процес.

Відповідач - особа, котра на заяву позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорення права або охоронюваних законом інтересу позивача.

Відповідачами у даній справі є ЦНАП, Третя миколаївська державна нотаріальна контора. ОСОБА_6 залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а тому на заяву позивача щодо вищезазначених вимог не може бути притягнута до відповідальності за порушення чи оспорення права або охоронюваних законом інтересу позивача.

Суд апеляційної інстанції з огляду на приписи ст. 367 ЦПК України не має повноважень щодо залучення до участі у справі нових осіб.

Хоча суд першої інстанції і послався на те, що зазначені позовні вимоги не ґрунтуються на нормах матеріального права, проте його остаточний висновок про те, що такі позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню є вірним.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про притягнення до відповідальності нотаріуса 3-ї нотаріальної контори та реєстраторів ЦНАП, які діють у змові із зацікавленими особами ОСОБА_6 та накладення арешту на все їх майно, конфіскування їх майна та відшкодування збитків, застосування ст. 235-3 КК України, то колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

-7-

Втім, такий спосіб захисту цивільного права, який обрала позивач - притягнення до відповідальності в порядку кримінального провадження, не можна вважати належним способом захисту у розумінні ст.16 ЦК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вказаної вимоги. Між тим, відмова у задоволенні вказаних вимог з цих підстав не позбавляє ОСОБА_2 права звернутися у встановленому законом порядку до органів поліції з відповідною заявою.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу в силу ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи межі розгляду справи апеляційним судом, встановлені ч. 6 ст. 367 ЦПК України, заявлені в апеляційній скарзі вимоги, щодо скасування незаконних постанов нотаріуса, ДВС, рішення ЦНАП про відмову в державній реєстрації майна, відшкодування моральних та матеріальних збитків, які завдані суддями Павлової Ж.П., Нікітіна Д.Г. не розглядом позовних вимог, встановлення факту та визнання за ОСОБА_3 право власності на ? обовязкової частки спадкового майна після смерті ОСОБА_9, скасування реєстрації майна за ОСОБА_6 в усіх реєстрах БТІ на паперових носіях та в електронних також на підставі рішень судів за 2011 2013 років, які не виконані представниками БТІ, не підлягають вирішенню судом апеляційної інстанції, оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обєднання цивільних справ в одне провадження на стадії апеляційного перегляду судового рішення цивільним процесуальним законодавством не передбачено. Тому вимоги апеляційної скарги про скасування судових рішень ухвалених під головуванням судді Павлової Ж.П. від 26 жовтня 2016 року та судді Нікітіна Д.Г. від 25 жовтня 2016 року є необґрунтованими. Більш того, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 липня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 в частині оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року та ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка звернулась в своїх та в інтересах ОСОБА_2 на судове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2016 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Третьої миколаївської державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину, про визнання права власності на спадкове майно та виділення ? обовязкової частки.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану в її інтересах представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: підпис ОСОБА_1

Судді: Л.М. Прокопчук

ОСОБА_15

Повний текст постанови складено 11 вересня 2018 року