Постанова

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 127/19992/17

провадження № 61-12306св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Вінницький державний педагогічний університет ім. Михайла Коцюбинського,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2017 року в складі судді Скульської І. Д. та на постанову апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2018 року в складі колегії суддів: Зайцева А. Ю., Шемети Т. М., Голоти Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Вінницький державний педагогічний університет ім. Михайла Коцюбинського (далі - Університет) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог указував, що відповідач працювала у нього на посаді акомпаніатора. 24 вересня 2013 року вона звільнилась з роботи за власним бажанням. У період роботи відповідач проживала у двох кімнатах студентського гуртожитку, що знаходиться в оперативному управлінні Університету. Починаючи з 2015 року відповідач не проживає у зазначених кімнатах й у порушення пункту 5 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84 (далі - Положення) здає ці приміщення у піднайом, що підтверджується складеними актами. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування кімнатами АДРЕСА_1

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування кімнатами АДРЕСА_1. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач більше двох років не проживає у спірних приміщеннях гуртожитку, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірними жилими приміщеннями.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили фактичних обставин у справі, не звернули увагу на те, що відповідач постійно проживала у гуртожитку, а була відсутня тільки тимчасово, у зв'язку з доглядом за хворим батьком. Крім того, про розгляд справи в апеляційному суді вона не була повідомлена належним чином.

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі та витребувано справу.

08 травня 2018 року від Університету до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що гуртожиток АДРЕСА_1 перебуває у державній власності на підставі свідоцтва про право власності від 13 грудня 2007 року, знаходиться в оперативному управлінні Вінницького державного педагогічного університету ім. Михайла Коцюбинського та призначений для проживання студентів, які навчаються в університеті. Відповідач ОСОБА_4 працювала акомпаніатором кафедри теорії і методики фізичного виховання Вінницького державного педагогічного університету ім. Михайла Коцюбинського та проживала у кімнатах АДРЕСА_1. Згідно з наказом від 24 вересня 2013 року №547-ос відповідач звільнилась з роботи за власним бажанням.

З 16 травня 2014 року ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який проживає у м. Дніпро. З 2015 року відповідач не проживає у спірних жилих приміщеннях, що підтверджується актами, складеними адміністрацією Університету у період з січня 2015 року до серпня 2017 року. З березня 2016 року в спірних кімнатах проживала стороння особа, що підтверджується актами, складеними адміністрацією Університету у період з березня до серпня 2016 року.

Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Положення особам, які проживають у гуртожитку, забороняється без згоди власника гуртожитку обмінювати, здавати в піднайом жилі приміщення, у яких проживають.

У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Установивши, що ОСОБА_4 звільнилась з роботи в Університеті за власним бажанням, з 2015 року не проживає у спірних жилих приміщеннях, у 2014 році уклала шлюб з ОСОБА_6, який проживає у м. Дніпро, в порушення пункту 5 розділу ІІІ Положення протягом тривалого часу здавала ці жилі приміщення в піднайом та не надала доказів постійного проживання у спірних жилих приміщеннях, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність відповідача у спірних кімнатах гуртожитку понад встановлені строки без поважної причини та визнання відповідача такою, що втратила право користування цими жилими приміщеннями.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не з'ясували фактичних обставин у справі та не врахували, що спірні приміщення гуртожитку надавались чоловіку відповідача, який помер в 1999 році, не спростовують висновків судів попередніх судових інстанцій та встановлених судами обставин.

Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення відповідача у справі про апеляційний розгляд не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини дев'ятої статті 128 ЦПК України заявник була повідомлена про судове засідання 18 січня 2018 року через засоби мобільного зв'язку, що підтверджується телефонограмою, що міститься в матеріалах справи.

За змістом частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат