Справа № 465/7085/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/392/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАТ» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2017 року ухваленого суддею Мартинишин М.О. у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАТ», третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

в с т а н о в и л а :

Позивачі по справі звернулися до суду з позовом до відповідача та уточнивши його, просять стягнути матеріальну шкоду в розмірі 22 964,54 гривень, моральну шкоду в розмірі 7000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень та судовий збір в сумі 243,60 гривень в користь ОСОБА_2 та 550 грн. в користь ОСОБА_3

Позов обґрунтовано тим, що третя особа ОСОБА_4 є працівником відповідача ТзОВ «Асат». 30.04.2013 року о 20:05 год. по вул. Наукова, 148 у м. Львові гр. ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив рух по крайній частині дороги в напрямку вул.Стрийської, перестроюючись з однієї смуги для руху на іншу, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод для інших учасників руху, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 04.09.2013 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил дорожнього руху. ПрАТ «Кримська страхова компанія» виплатила 49 490 гривень матеріального збитку, однак дана сума не покриває відновлення автомобіля позивача, а саме в розмірі 22 964,54 гривень, а тому просить їх стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2. Позивач ОСОБА_3 понесла витрати за проведення експертного дослідження та послуги евакуатора у розмірі 550 гривень, а тому просить стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 550 гривень. Крім цього,зазначають, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача завдано ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 7000 гривень та остання понесла витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень, які також просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асат» () на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 22 954,54 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 гривень та 243,60 гривень судового збору, а всього разом 25 698,14 гривень.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У позові ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асат» з участю третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «АСАТ». В апеляційній скарзі зазначає, що справа розглядалась судоми неодноразово та в постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року вказано, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових(службових) обов'язків. Стверджує, що висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_4 ненормованого робочого дня є помилковим, не відповідає дійсним обставинам справи та прямо суперечить трудовому законодавству. Звертає увагу, що згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Асат», що затверджені наказом директора №1-0 від 09 січня 2013 року, станом на 30 квітня 2013 року для всіх працівників був встановлений п'ятиденний робочий тиждень з тривалістю робочого дня не більше 40 годин на тиждень,початок роботи о 08 год.00хв., закінчення о 17год.00 хв., перерва з 12-00 год. до 13-00 год. з двома вихідними днями: субота та неділя. Вказаний робочий режим розповсюджувався і на посаду, яку займав ОСОБА_4 та жодних винятків щодо робочого часу ОСОБА_4 ТзОВ «Асат» не вчиняло. Таким чином 30.04.2013 року о 20 год.05 хв. ОСОБА_4 не виконував жодну трудову функцію та використовував службовий автомобіль в особистих цілях не пов'язаних з виконанням трудових обов»язків. Звертає увагу, що обов'язковими умовами за яких роботодавець несе відповідальність за шкоду спричинену його працівником, що є підставою для законного застосування статті 1172 ЦК України є наявність трудових відносин, завдання шкоди працівником третій особі під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. За відсутності хоча б одного із названих елементів покладення відповідальності на юридичну особу є незаконним. Зазначає, що у постановах Верховний Суд України звертає увагу, що суди повинні встановлювати, чи виконував працівник трудові обов'язки в момент ДТП. Крім цього звертає увагу, що суд належним чином не встановив яку ж суму коштів витратила позивач на ремонт автомобіля, оскільки у наданих розрахунках та актах виконаних робіт містяться розбіжності, а також нарахований подвійний розмір франшизи. Стверджує, що в даному випадку до застосування підлягала ст.1166 ЦК України та частина 2 ст.1190 ЦК України, які суд помилково не застосував та безпідставно стягнув шкоду лише з одного учасника ДТП, звільнивши іншого учасника ОСОБА_3 від відповідальності. Крім цього, звертає увагу, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15 жовтня 2014 року відмовлено у тотожному позові та позивач зловживаючи своїми процесуальними правами звернулась з даним позовом до Франківського районного суду м.Львова. Крім цього, посилається на те, що в матеріалах справи немає жодного детального розрахунку витрат, які позивач понесла за послуги адвоката. Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у позові в цій частині. В решті рішення суду просить залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів ОСОБА_6 зазначає, що рішення є законним та обґрунтованим. Звертає увагу, що рішенням Личаківського районного м.Львова на яке посилається апелянт, відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_4 з тих підстав, що за шкоду заподіяну під час виконання трудових обов'язків повинен відповідати роботодавець, а відтак позивач звернулась з даним позовом до належного відповідача. Стверджує, що суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4 використовував автомобіль під час дозволеного ТзОВ «Асат» робочого використання(до 22 год.). Оскільки ДТП було вчинено о 20 год.05 хв. на службовому автомобілі у м.Львові у дозволений підприємством час використання цього автомобіля без додаткової згоди на це керівника та без документів, які посвідчують притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни чи неправомірного використання майна підприємства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що винна особа при заподіянні шкоди позивачу діяла на робочому місці під час виконання своїх трудових обов'язків. Щодо витрат на правову допомогу, то такі підтверджені належними доказами, зокрема актом виконаних робіт та квитанціями про сплату 2500 грн. З огляду на викладене, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповіді на відзив апелянт стверджує, що позивачі наводять недостовірну інформацію щодо рішення Личаківського районного суду м.Львова та наводять помилкові висновки щодо робочого часу ТзОВ «Асат».

Відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України, справа розглядається без повідомлення учасників справи, а тому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Наказом №1-к від 14.01.2013 року ОСОБА_4 прийнятий на роботу у ТзОВ «Асат» на посаду регіонального менеджера.

30.04.2013 року о 20:05 год. по вул. Науковій,148 у м. Львові ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, належним ТзОВ «Асат», здійснюючи рух по крайній частині дороги в напрямку вул. Стрийської та перестроюючись з однієї смуги для руху на іншу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод для інших учасників руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 04.09.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження в адміністративній справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Асат» на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у страховій компанії ПрАТ «Кримська страхова компанія» згідно полісу АВ № 9840806 від 16.01.2013 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000,00 грн., розмір франшизи складає 510 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 30.04.2013 року, автомобіль НОМЕР_2 отримав технічні пошкодження, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля становить 71890,91 грн., що стверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження №118 від 28.06.2013 року.

На підставі заяви ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування від 21.10.2013 року щодо події, яка мала місце 30.04.2013 року, ця подія була визнана страховим випадком, про що було складено страховий акт №438 від 11.11.2013 року та ПрАТ «Кримська страхова компанія» виплачено ОСОБА_2 49 890 грн., з яких 49 490 грн. майнова шкода(50000 грн.(ліміт) - 510 грн.(франшиза) та 400 грн. за оплату експертизи.

Розмір страхового відшкодування, перерахованого страховиком ТОВ «АСАТ»-ПрАТ «КСК» не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого автомобіля ОСОБА_2

За приписами ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІУ в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП життю, здоров»ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із вимог ст.1172 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1172 ЦК юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою у трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв»язку з виконанням трудових (службових) обов»язків.

При цьому, під виконанням працівником своїх трудових обов»язків (службових) обов»зків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов»язків працівників.

Саме такі висновки щодо застосування положень статті 1172 ЦК висловлені Верховним Судом України у постанові від 28 січня 2015 року (№ 6-229цс/14), у справі № 6-993 цс/16.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_2, суд першої інстанції не конкретизував, які саме трудові обов»язки ОСОБА_4 виконував о 20-ій годині 30.04.2013 року, посилаючись при цьому на ненормований робочий день останнього.

Використання службового автомобіля в межах дозволеного часу до 22 години в окремих як виключення випадках, не свідчить про виконання трудових обов»язків саме в цей вечір при відсутності відповідних розпоряджень.

Згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «АСАТ», що затверджені наказом директора ТОВ «АСАТ» № 1-0 від 09.01.2013 року станом на 30.04.2013 року для всіх працівників був встановлений п»ятиденний робочий тиждень із тривалістю робочого дня не більше 40 годин на тиждень, з двома вихідними днями: субота та неділя. При цьому, був встановлений наступний режим роботи: початок роботи о 08 год.00 хв., закінчення роботи о 17 год.00.хв., перерва на обід з 12.00 год. до 13.00 год.

Вказаний робочий режим розповсюджувався і на ОСОБА_4, який займав посаду регіонального менеджера ТОВ «АСАТ» та був ознайомлений як з Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «АСАТ» від 09.01.2013 року, що підтверджується протоколом зборів трудового колективу працівників ТОВ «АСАТ» від 14.01.2013 року так і з Наказом про прийняття на роботу ОСОБА_4

Той факт, що ОСОБА_4 використовував службовий автомобіль у власних цілях о 20.05 год. 30.04.2013 року підтверджується доданими до матеріалів справи поясненнями ОСОБА_7, однак суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені пояснення.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що ДТП, яка мала місце 30.04.2013 року о 20 год.05 хв. сталася поза робочим часом менеджера ОСОБА_4, який не виконував в цей час свої трудові функції, оскільки жодних розпоряджень про продовження робочого дня, понаднормовану роботу або інших обставин, які б зумовили збільшення робочого дня ТОВ «АСАТ» ТОВ не видавало.

Колегія суддів не погоджується із розміром спричиненої матеріальної шкоди, яку просить стягнути позивач ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 1166 ЦК, оскільки у зазначені витрати включено розмір подвійного стягнення франшизи 510,00 грн.

За змістом ст.12.1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Статтею 36.6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Здійснивши виплату страхового відшкодування, страховик користувався формулою, що зменшує його розмір франшизи, але одночасно й збільшує розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню винною особою, чого судом першої інстанції при постановленні рішення не враховано.

Відповідно до статті 376 ч.1 п.3,4 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4; 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «АСАТ» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2017 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «АСАТ», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає АДРЕСА_1) на користь ТОВ «АСАТ» () витрати на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 730,85 грн. (Сімсот тридцять грн. 85 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота