Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 711/66/17-ц

провадження № 61-25220св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді Позарецької С. М. від 03 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бабенка В. М., Нерушак Л. В., від 04 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2017 року у відкритті провадження у справі відмовлено з підстав, передбачених пунктом 5 частини другої статті 122 ЦПК України 2004 року.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 29 березня 2016 року помер, тобто до подання ОСОБА_4 позову. Із настанням смерті ОСОБА_6 його цивільна правоздатність та дієздатність припинились. Позов до померлої фізичної особи не може бути пред'явлено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилено.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку статті 37 ЦПК України 2004 року шляхом залучення правонаступника лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що процесуальним законом не передбачено права суду відмовляти у відкритті провадження, якщо відповідач помер до відкриття провадження при умові, що правовідносини між сторонами передбачають правонаступництво, а висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що застосувати положення статті 37 ЦПК України 2004 року про правонаступництво можливо лише у випадку смерті відповідача після відкриття провадження, є надуманим.

Не ґрунтується на нормах процесуального права висновок суду першої інстанції про те, що предмет спору у цій справі невід'ємно пов'язаний з особистістю померлого та не передбачає правонаступництва, тому судом безпідставно відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 5 частини другої статті 122 ЦПК України 2004 року.

Предметом спору у цій справі є правовідносини, які виникають з права власності на речі, а саме правовідносини позики грошових коштів, тому вони не є такими, що невідривно пов'язані з особистістю і відповідно допускають правонаступництво.

Суб'єктивний момент права власності на річ складається з поєднання прав володіння, користування та розпорядження, які є завершальним моментом об'єктивізації волі суб'єкта у праві на річ, чому відповідно протистоїть абсолютний об'єктивний момент права власності як обов'язок усіх визнавати та утримуватися від порушення такого права. Отже, право на річ як таке, що не пов'язане із особистістю власника, не припиняється зі смертю власника, а переходить до правонаступника за законом чи договором у відповідний процедурі. Саме з таких міркувань у статті 37 ЦПК України 2004 року зазначено про те, що, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Всупереч вказаному положенню процесуального закону, суди дійшли неправомірного висновку про те, що правонаступництво на стадії відкриття провадження у справі є неможливим.

Не допускають правонаступництва особисті немайнові права фізичної особи, визначення та перелік яких наведений у главах 20, 21, 22 ЦК України.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не надано правової оцінки заяві позивача про уточнення позовних вимог від 30 свчня 2017 року про залучення до участі у справі в порядку правонаступництва співвідповідачів: ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

12 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), тобто до звернення ОСОБА_4 з позовом до суду у грудні 2016 року (а.с. 4).

Частинами першою, четвертою статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до статті 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки особи і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Отже, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку статті 37 ЦПК України 2004 рокушляхом залучення правонаступника лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

Таким чином, суди, врахувавши положення пункту 5 частини другої статті 122 ЦПК України 2004 року, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги про те, що правовідносини позики грошових коштів не є такими, що невідривно пов'язані з особистістю і відповідно допускають правонаступництво висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, оскільки з настанням смерті ОСОБА_6 його цивільна правоздатність та дієздатність припинилась, а позов до померлої фізичної особи не може бути пред'явлено. А посилання на те, що норма статті 37 ЦПК України 2004 року не забороняє здійснити процесуальне правонаступництво і до відкриття провадження у справі є невірним і не логічним.

Разом з тим позивач не позбавлений можливості звернутись безпосередньо до правонаступників ОСОБА_6 з відповідними вимогами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк