Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 2-7572/12-ц

провадження № 61-11092св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева»,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест» та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року у складі судді Набудович І. О. та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у складі суддів: Стрижеуса А. М., Прокопчук Н. О., Шкоріної О. І.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2012 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03 квітня 2007 року між банком та ТОВ «Інкрістар» укладений кредитний договір № 010/14/043 та 26 липня 2007 року Додаткова угода № 010/14/04/165 до нього, за умовами яких позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 7 млн доларів США строком до 31 березня 2014 року зі сплатою процентної ставки в розмірі Libor (1 month) + 6.18% річних та одноразової комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 0.99% від ліміту кредитної лінії.

29 вересня 2008 року ТОВ «Інкрістар» за згодою позивача уклав договір переведення боргу у розмірі 6 200 000 доларів США на нового боржника - ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг», у зв'язку з чим 29 вересня 2008 року укладена Додаткова угода № 010/14/04/443 до кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов'язань боржника ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг» 29 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладений договір поруки № 12/14/03/569 (з додатковими угодами до нього № 010/14/03/569/466 від 30 березня 2009 року та № 010/14/03/569/2 від 28 грудня 2010 року).

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість у розмірі 6 276 720 доларів 44 центи США, з яких: 4 073 677 доларів 19 центів США - тіло кредиту; 1 773 327 доларів 50 центів США - проценти, 386 260 доларів 90 центів США - пеня за прострочення сплати кредиту, 43 454 долари 85 центів США - пеня за прострочення сплати процентів, яку позивач просив стягнути із поручителя.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року позов задоволено.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 276 720 доларів 44 центи США. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість у розмірі 6 276 720 доларів 44 центи США, яка підлягає стягненню із солідарного боржника - ОСОБА_5

Апеляційним судом та судом касаційної інстанції справа переглядалася неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_5, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року у порядку статті 348 ЦПК України 2004 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року скасовано у частині вирішення спору про стягнення пені, частково задоволено касаційну скаргу ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг». Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року скасовано у частині вирішення спору про стягнення пені, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року в частині стягнення пені, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пеню у загальному розмірі 5 509 901 грн 29 коп.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Таким чином, сума пені за прострочення зобов'язань за кредитом складає 5 509 901 грн 29 коп.

Апеляційний суд переглядав справу в частині вирішення спору щодо стягнення пені, а тому вказана частині позову є межею касаційного перегляду справу відповідно до статті 400 ЦПК України.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг» просить скасувати судові рішення та передати справу до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що договір поруки від імені ОСОБА_5 підписано не нею, а іншою особою. За клопотанням відповідача призначено відповідну експертизу, яка не була проведена з вини позивача, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи. Крім цього, незважаючи на клопотання представника третьої особи про відкладення розгляду справи для надання відомостей про відповідність суми заборгованості рішення було ухвалено за відсутності товариства, що призвело до неналежного з'ясування фактичного розміру боргу.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5просить скасувати судові рішення та передати справу до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що договір поруки від її імені підписано не нею, а іншою особою. За клопотанням відповідача призначено відповідну експертизу, яка не була проведена з вини позивача, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи. Крім цього, суд не встановив фактичний розмір заборгованості ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг», що унеможливило правильне вирішення справи.

06 грудня 2018 року до Верховного Суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» (далі - ТОВ «ФК «Женева») про залучення до участі у справі як правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Заява обґрунтована тим, що 19 листопада 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Женева» укладений договір, за яким банк відступив товариству всі належні йому за кредитним договором № 010/14/043 від 03 квітня 2007 року та договором його забезпечення - договором поруки від 29 вересня 2008 року, стороною якого є ОСОБА_5 - права вимоги. Таким чином, у спірних правовідносинах відбулася заміна кредитора, що потребує заміни сторони правонаступником.

Заява про залучення до участі у справі правонаступника підлягає задоволенню.

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором (стаття 1077 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перехід права вимоги за кредитним договором № 010/14/043 від 03 квітня 2007 року та договором поруки від 29 вересня 2008 року, стороною якого є ОСОБА_5, колегія суддів встановила із доданих до заяви про заміну позивача: копії договору від 19 листопада 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Женева»; копії договору про відступлення прав за договорами поруки від 19 листопада 2018 року та додатку № 1 до нього.

Наведені договори відступлення права вимоги не визнано недійсними, а тому вони зберігають правові наслідки, передбачені ними.

Відповідно до положень частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

За таких обставин, до участі у справі необхідно залучити правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - ТОВ «ФК «Женева».

Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

За положеннями статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди установили, що 03 квітня 2007 року між банком та ТОВ «Інкрістар» укладений кредитний договір № 010/14/043 та 26 липня 2007 року Додаткова угода № 010/14/04/165 до нього, за умовами яких позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 7 млн доларів США строком до 31 березня 2014 року зі сплатою процентної ставки в розмірі Libor (1 month) + 6.18% річних та одноразової комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 0,99 % від ліміту кредитної лінії.

29 вересня 2008 року ТОВ «Інкрістар» за згодою позивача уклав договір переведення боргу у розмірі 6 200 000 доларів США на нового боржника - ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг», у зв'язку з чим 29 вересня 2008 року укладена Додаткова угода № 010/14/04/443 до кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов'язань боржника ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг» 29 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладений договір поруки № 12/14/03/569 (з додатковими угодами до нього № 010/14/03/569/466 від 30 березня 2009 року та № 010/14/03/569/2 від 28 грудня 2010 року).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За умовами пункту 10 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, передбачених пунктами 1.1, 6.1 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Предметом апеляційного перегляду справи було питання щодо валюти стягнення пені, яка нарахована у доларах США. Проте правильність стягнення пені у гривні та перерахунок суми за офіційним курсом Національного банку України за доводами касаційних скарг не оспорюється.

Заявники посилаються на те, що договір поруки від імені ОСОБА_5 підписано не нею, а іншою особою; за клопотанням відповідача призначено відповідну експертизу, яка не була проведена з вини позивача, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи; суд не встановив фактичний розмір заборгованості ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг», що унеможливило правильне вирішення справи.

Разом з тим, обставини щодо чинності поруки ОСОБА_5 та розміру боргу за тілом кредиту й процентами встановлені попередніми судовими рішеннями у справі, зокрема ухвалами Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року та від 07 жовтня 2015 року, якими рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині стягнення тіла кредиту та процентів залишено без змін.

Повторне дослідження зазначених обставин виходить за межі касаційного розгляду справи, які визначені вирішенням спору щодо стягнення пені.

Крім того, наведені у касаційних скаргах доводи були предметом оцінки в ухвалах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року й від 07 жовтня 2015 року та належним чином спростовані.

Таким чином, доводи касаційних скарг є необґрунтованими та не спростовують правильність висновків судів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 55, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Залучити до участі у справі правонаступника публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева».

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест» та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року у частині вирішення спору про стягнення пені та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року в цій частині залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В. С. Висоцька

С. Ю. Мартєв