10.09.2018 Справа № 756/8202/18
Унікальний номер 756/8202/18
Справа № 2/756/4594/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Васалатія К.А.

за участі секретаря Бондаренко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14.12.2002 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 року в них народився син - ОСОБА_3. Рішенням Оболонського суду міста Києва від 15.09.2014 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу у 2008 році був придбаний легковий автомобіль марки «Suzuki SX-4» д.н.з. НОМЕР_2 який зареєстрований на ім'я відповідача. Крім того, відразу після розлучення відповідач задекларував на банківських рахунках в ПАТ «Приватбанк» - 51 798 грн. 00 коп. та в ПАТ «Платинум Банк» - 33 072 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, а також зазначаючи, що про те, що про реєстрацію спірного автомобіля на ім'я відповідача, а не його батьків вона дізналася під час розгляду іншої цивільної справи, ОСОБА_1 просить суд задовольнити позов, поділити грошові кошти, що знаходяться у банківських установах на ім'я ОСОБА_2 у 2010-2014 роках у відповідних грошових одиницях по ? кожному від встановлених 84 870 грн., а також визнати за нею право власності на ? частину автомобіля марки «Suzuki SX-4» д.н.з. НОМЕР_2.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подано клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін. 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження».

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України «для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

П. 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що «в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя».

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків».

Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі за клопотанням позивачки, відсутності заперечень з цього питання у відповідача, з урахуванням її категорії та незначної складності, а також ціни позову, рештою обставин, передбачених ст. 274 ЦПК України, внаслідок її малозначності.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що заперечує проти позову у повному обсязі, посилаючись на те, що депозитні рахунки у ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Приватбанк», суми яких відображались у електронній декларації за 2015 рік, які позивачка просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, відкривались вже після розірвання шлюбу та формувались за рахунок доходу отриманого після розлучення з позивачкою. Спірний автомобіль марки «Suzuki SX-4» д.н.з. НОМЕР_2 хоч і було придбано під час перебування у шлюбі, однак після його розірвання між ними мала місце домовленість про те, що він відмовився на її користь від прав на квартиру АДРЕСА_1 де вони спільно проживали. Крім того, вважає неправдивими твердження позивачки про те, що вона дізналася про реєстрацію транспортного засобу на його ім'я у 2018 році під час розгляду судом його позову про зменшення розміру аліментів, оскільки саме в її запереченнях у тій справі йде мова про те, що автомобіль зареєстрований на його ім'я, а у цій справі надані страхові поліса за 2009 та 2010 роки де саме він зазначений власником спірного транспортного засобу. Також її ім'я вказано у технічному паспорті на спірний автомобіль, як такої, що має право керування ним.

Разом із відзивом, ОСОБА_2 подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в обґрунтування якої він зазначає, що рішення суду про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 набрало законної сили 26.08.2014 року, про існування спірного майна, оформлення цього транспортного засобу на його ім'я колишня дружина знала з моменту придбання цього автомобілю. Під час розірвання шлюбу вимог до нього не пред'являла, оскільки їй залишилась квартира від права на яку він відмовився на її користь. До суду ОСОБА_1 звернулася лише у червні 2018 року після порушення ним питання про зменшення розміру аліментів, у зв'язку із народженням у двох дітей. Тому вважає що позивачкою пропущено трьохрічний строк позовної давності без поважних причин, у зв'язку з чим просить у позові відмовити.

28.08.2018 року ОСОБА_1 подано відповідь на відзив відповідача в якому вона зазначає, що спірний автомобіль було придбано під час шлюбу та за спільною згодою було зареєстровано на відповідача тому просить визнати за нею право власності на ? частину цього транспортного засобу.

У запереченні на відповідь на відзив, ОСОБА_2 зазначає, що спірний транспортний засіб ним не приховувався, про його придбання та оформлення позивачка знала в момент його набуття, після розірвання шлюбу та припинення нами спільного проживання і ведення спільного господарства вона вже не користувалася спірним автомобілем, тому вважає, що саме з цього часу вона мала пред'являти до нього претензії щодо права на частку в цьому майні, однак звернулася до суду лише після ініціювання ним питання про зменшення розміру аліментів у зв'язку із народженням двох дітей. Тому вважає, що позивачкою пропущено строк звернення до суду та у позові просить відмовити.

Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив обставини, що викладені нижче.

Як з'ясував суд, 14.12.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим ВРАГС Оболонського РУЮ у м. Києві серіїНОМЕР_4 (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27.05.2008 року ВРАЦС Оболонського РУЮ в м. Києві серії НОМЕР_3 (а.с. 8).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15.09.2014 року, яке набрало законної сили 26.09.2014 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано. Цим судовим рішенням установлено та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказується те, що сторони не проживають сумісно, не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, зберігати сім'ю не мають наміру (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 30.05.2009 року ОСОБА_2 є власником автомобілю марки «Suzuki SX-4» д.н.з. НОМЕР_2, право керування яким має ОСОБА_1 (а.с. 112).

Згідно відзиву ОСОБА_1 від 22.03.2018 року на позовну заяву ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про зменшення суми аліментів у цивільній справі № 756/16753/17, ОСОБА_1 не згідна з доводами ОСОБА_2 щодо зменшення розміру аліментів, зокрема, у зв'язку з тим, що він має автомобіль придбаний у 2008 році при спільному проживанні з нею (а.с. 108-111).

Як вбачається зі змісту роздруківки електронної декларації ОСОБА_2 за 2015 рік, ним указані горошкові кошти, розміщені на банківських рахунках та дохід у виді процентів станом на кінець року на загальну суму 84 870 грн., а саме 46 709 грн. розміщені у ПАТ «Приватбанк» та 5 089 грн. нарахованих процентів у цьому банку, а також 26 000 грн. - ПАТ «Платинум Банк» та 7 072 грн. проценти (а.с. 21-34, 93-99).

Договір про розміщення вкладу з ПАТ «Платинум Банк» ОСОБА_2 укладено 26.01.2015 року зі строком дії до 24.04.2015 року на суму 25 000 грн., а 16.02.2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 укладено наступний договір про розміщення вкладу на суму 5 000 грн. (а.с. 75-77, 102-104).

Відповідно до виписки ПАТ «Приватбанк» по договору «Депозит Плюс» від 20.07.2018 року, 28.07.2015 року ОСОБА_2 внесено 28 300 грн. на депозитний рахунок № НОМЕР_5 (а.с. 78).

Як вбачається із виписок ПАТ «Приватбанк» по депозитному рахунку № НОМЕР_5 залишок на кінець року становив 46 692 грн., а по рахунку № НОМЕР_6, відкритому у липні 2015 року - 17 грн. 06 коп. (а.с. 105, 107).

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_2 від 15.08.2018 року за період з вересня по грудень 2014 року йому нарахована заробітна плата у сумі 42 870 грн. 31 коп. (а.с. 100).

З довідки про заробітну плату ОСОБА_2 за період з січня по грудень 2015 року вбачається, що нарахована йому заробітна плата за цей період становила 117 142 грн. 12 коп. а також 15 337 грн. 49 коп. матеріальної допомоги (а.с. 101).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Враховуючи, що судом з'ясовано, та підтверджується наданими сторонами письмовими доказами те, що у шлюбі сторони перебували з 14.12.2002 року, який розірвано рішенням суду від 15.09.2014 року на час ухвалення якого сторони вже спільно не проживали, сумісного господарства не вели та сімейні стосунки не підтримували, а спірні грошові кошти у сумі 84 870 грн. на депозитних рахунках відповідача у ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Приватбанк» відображають залишок на кінець 2015 року, та складаються із депозитів та нарахованих на них процентів на відкритому 26.01.2015 року рахунку у ПАТ «Платинум Банк» та відкритому у липні 2015 року у ПАТ «Приватбанк», які в подальшому ним поповнювались, при цьому дохід отриманий відповідачем після розірвання шлюбу і до їх відкриття дозволяв йому зробити указані внески до банківських установ, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання спірних грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2, оскільки ці грошові кошти набуті відповідачем після розірвання шлюбу з позивачкою.

Разом з цим спірний транспортний засіб марки «Suzuki SX-4» д.н.з. НОМЕР_2 набутий ОСОБА_2 30.05.2009 року, тобто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1, а тому відповідно до ст. 60 СК України є їх спільною сумісною власністю.

Проте, до початку розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як роз'яснено у п. 15 постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Крім того, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі за N 6-2469цс16).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 258 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом з'ясовано те, що позивачка знала про оформлення спірного транспортного засобу на ім'я відповідача з дня його придбання, а саме з 30.05.2009 року про, що в сукупності свідчать факт долучення нею до заяви про забезпечення позову страхового полісу ЗАТ «УСК «Княжа» № ВС/1990325 від 31.05.2009 року (а.с. 19) та страхового полісу ПрАТ «СК «Провідна» від 27.05.2010 року (а.с. 20) де власником спірного транспортного засобу - автомобіля марки «Suzuki SX-4» д.н.з. НОМЕР_2 указаний ОСОБА_2, зазначення позивачкою у відзиві на позовну заяву від 22.03.2017 року у цивільній справі № 756/16753/17 про те, що ОСОБА_2 має автомобіль придбаний у 2008 році при спільному проживанні (а.с. 109), відмітка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 30.05.2009 року на транспортний засіб автомобіль марки «Suzuki SX-4» д.н.з. НОМЕР_2 про право ОСОБА_1 керувати цим автомобілем (а.с. 112), а також те, що вже у відповіді на відзив від 25.08.2018 року ОСОБА_1 зазначає, що придбаний автомобіль за спільною згодою був зареєстрований на відповідача.

Таким чином, суд вважає доведеним ту обставину, що відповідачем не приховувався факт оформлення спірного транспортного засобу на своє ім'я.

За таких обставин часом коли позивачка мала дізнатися про порушення свого права на частку в спільному майні є момент у часі з якого вона була позбавлена можливості користуватись чи володіти спірним автомобілем.

Як установлено рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15.09.2014 року, яке набрало законної сили 26.09.2014 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, та відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України не доказується, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають сумісно, не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, зберігати сім'ю не мають наміру (а.с. 9).

Тобто на момент ухвалення цього судового рішення позивачка вже була позбавлена можливості користуватися чи володіти спірним транспортним засобом, а тому саме день встановлення цієї обставини слід вважати днем з якого позивачка мала дізнатися про порушення свого права, однак до суду з позовом про захист цього права вона звернулася лише у червні 2018 року, тобто з пропуском трьохрічного строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Будь яких обставин, що свідчили б про поважність пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права ОСОБА_1 не наводить.

При цьому, звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не пов'язано з майновими правами позивачки на спірне майно, а тому не може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності.

Отже враховуючи звернення ОСОБА_1 до суду після спливу трьохрічного строку для подання позову про захист порушеного права, відсутність поважних обставин для поновлення цього строку, подання відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а також виходячи з принципу правової визначеності, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині поділу спірного транспортного засобу за спливом строку судового захисту порушеного права.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 42, 81, 89, 141, 263, 265, 274, 354, 355, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя К.А. Васалатій