Справа № 266/6165/18
Провадженя№ 2-о/266/443/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Курбанової Н.М.,
при секретарі Макогон С.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,
заінтересована особа: Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області,
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення.
В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначає, що вона має право на трудову пенсію за віком, у звязку з чим для оформлення пенсії звернулася до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, надала необхідні документи, однак їй було повідомлено, оскільки в її трудовій книжці, у даті видачі наказу №84 К про прийняття її постачальником телеграм в 17 відділення звязку Поштово-телеграфної станції Ждановського міського виробничо-технічного вузла звязку було допущено виправлення, а саме в даті: 28.07.1977 року. Тому, у звязку з допущеною в трудовій книжці помилкою пенсія за період роботи з 29.07.1977 року по 31.05.1978 року не може бути нарахована. Для підтвердження факту її роботи за період роботи з 29.07.1977 року по 31.05.1978 року у ДФ ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» отримано відповідні копії наказу про прийняття на роботу №84 К від 28.07.1977 року та копії особистої картки. Також нею була отримана довідка №01/18-132 від 02.07.2018 року в місті Донецьку, видана підприємством «Комтел», яке не є державним органом України, що підтверджує факт її прийняття постачальником телеграм в 17 відділення звязку Поштово- телеграфної станції Ждановського міського виробничо-технічного вузла звязку з 29.07.1977 року. Однак, заінтересована особа не приймає вищевказану довідку, видану підприємством «Комтел» на підтвердження факту роботи, оскільки вона видана не державним органом України, тому заявниця вимушена звернутися до суду і просить встановити факт того, що вона на підставі наказу від 28.07.1977 року №84 К була з 29.07.1977 року прийнята постачальником телеграм в 17 відділення звязку Поштово-телеграфної станції Ждановського міського виробничо-технічного вузла звязку по 31.05.1978 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З трудової книжки БТ-І №1353308, заповненої 12.08.1977 року відділом кадрів Поштово-телеграфної станції Ждановського міського виробничо-технічного вузла на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що в записі № 1 від 29.07.1977р. про прийняття ОСОБА_1 постачальником телеграм в 17 відділення звязку, у даті видачі наказу №84 К було допущено виправлення: 28.07.1977 року, яке не завірено печаткою підприємства (а.с. 5).
Згідно з паспортом громадянина України серії СВ 759245, виданого 26 червня 2002 року Приморським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області - ОСОБА_1 народилася 08.01.1960 року у м. Маріуполі, Донецької області (а.с. 6-7).
Згідно з наказом №84 К від 28.07.1977 року, виданим Поштово-телеграфною станцією Ждановського міського виробничо-технічного вузла звязку, ОСОБА_3, 1960р.н., прийнято постачальником телеграм ІІІ класу, в 17 відділення з 29.07.1977 року, на підставі особистої заяви (а.с. 9-10).
Згідно з листом ПАТ «Укрпошта» № 03-235 від 19.06.2018р., центр поштового звязку не має можливості надати ОСОБА_4 довідки про період роботи з 29.07.1977р. по 16.11.1988р. у міському виробничо-технічному вузлі звязку м. Жданова, оскільки весь архів підприємства знаходиться у Донецькому філіалі ПАТ «Укртелеком» у м. Донецьку (а.с. 21).
Відповідно до особової картки заповненої 28.07.1977 року, виданої зав. архівом ДФ ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнято на роботу 29.07.1977 року (а.с. 11).
Згідно з довідкою № 01/8-132 від 02.07.2018р., виданою ДП «Комтел» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання дійсно була прийнята постачальником телеграм 3 класу в 17 відділення звязку Поштово-телеграфної станції Ждановського міського виробничо-технічного вузла звязку з 29.07.1977р. (наказ про прийом №84 К від 28.07.1977 року) по 16.11.1988р. (наказ про звільнення №435-К від 16.11.1988 року). Зазначено, що Ждановський міський виробничо-технічний вузол звязку (м. Маріуполь) на протязі з 01.10.1994р. по 17.06.2011р. був неодноразово реорганізований та перейменований, остаточно з 17.06.2011р. в Донецький філіал ВАТ «Укртелеком» (а.с. 13).
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Крім того, відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документа, довідки № 01/8-132 від 02.07.2018р., виданої закладом, що знаходяться на окупованій території, як доказу, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на підтвердження пенсійного стажу заявниці, архівних документів, на окупованій території можуть бути істотно обмеженими.
Враховуючи, що підтвердження заявленого ОСОБА_1 юридичного факту впливає на виникнення у заявниці права на пенсійне забезпечення, за відсутності спору про право, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 задовольнити, оскільки заявлені вимоги знайшли своє підтвердження при розгляді справи.
За наведених обставин, керуючись ст. ст. 12, 81, 259, 263-265, 279, 315 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення задовольнити.
Встановити, що ОСОБА_1 на підставі наказу від 28.07.1977 року №84 К з 29.07.1977 року по 31.05.1978 року прийнята постачальником телеграм в 17 відділення звязку Поштово-телеграфної станції Ждановського міського виробничо-технічного вузла звязку.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Дата складання повного судового рішення 05.12.2018 року.
Суддя Курбанова Н. М.