Справа №442/7554/18
Провадження №2/442/2369/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частин квартири № АДРЕСА_1 Львівської області, загальною площею 46,7кв.м, житловою площею 28,3кв.м, яка складається з житлової кімнати літ.«2» площею 28,3кв.м, кухні літ.«3» - 8,9кв.м, коридору літ.«1» - 5,9кв.м, санвузла літ.«4» - 2,8кв.м, підвалу літ.«І-ІІІ» - 34,3кв.м, в порядку поділу майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

В підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що 20 квітня 1991 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. За час шлюбу ними було придбано квартиру № АДРЕСА_1 Львівської області, загальною площею 46,7кв.м, житловою площею 28,3кв.м, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2008 року. Незважаючи на те, що титульним власником даної квартири вказано відповідача, вона була придбана за спільні кошти подружжя, тому являється об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Являючись власником, вона без жодних перешкод зареєструвала своє постійне місце проживання за вказаною адресою у 2016 році, однак його місце проживання у спірній квартирі вона зареєструвати відмовляється, незважаючи на те, що він там фактично проживає, оплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт. Добровільно поділити квартиру відповідач відмовляється, відтак він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з»явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав та просив його задоволити.

Відповідач в судове засідання не з»явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов визнала та не заперечила щодо його задоволення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 1991 року між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 20.04.1991 року.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру № АДРЕСА_1 Львівської області, загальною площею 46,7кв.м, житловою площею 28,3кв.м, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2008 року.

З оглянутого витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» вбачається, що вищезгадана квартира зареєстрована на праві власності за відповідачем, ОСОБА_2.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч. 3ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного нерухомого майна.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4,7,10,81,141, 263-266 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) право власності на 1/2 частин квартири № АДРЕСА_1 Львівської області, загальною площею 46,7кв.м, житловою площею 28,3кв.м, яка складається з житлової кімнати літ.«2» площею 28,3кв.м, кухні літ.«3» - 8,9кв.м, коридору літ.«1» - 5,9кв.м, санвузла літ.«4» - 2,8кв.м, підвалу літ.«І-ІІІ» - 34,3кв.м, в порядку поділу майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Медведик Л.О.