АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/911/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Козяр Л.В.
Провадження № 22-ц/789/802/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Храпак Н. М., Хома М. В.,

з участю секретаря - Дудіна Т.В.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 596/911/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2013 року про затвердження мирової угоди, постановлену суддею Козяр Л.В., повний текст якої складено 30 квітня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 01 вересня 2012 року він з відповідачами уклав договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачам грошові кошти в розмірі 90 000 гривень в рівних долях, а саме: ОСОБА_5 - 45 000 грн. та ОСОБА_6 - 45 000 грн., які згідно даного договору зобов'язалися повернути не пізніше 01 березня 2013 року. Відповідачі кошти йому до цього часу не повернули, в зв"язку із чим просив стягнути з них на його користь 90 000 гривень неповернених коштів та витрати по справі.

Позивач та відповідач звернулись з клопотанням до суду першої інстанції про затвердження мирової угоди та надали суду укладену та підписану мирову угоду з метою врегулювання спору.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2013 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, укладену на таких умовах:

"1. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнають суму боргу в розмірі 90 000 гривень і в рахунок повернення коштів згідно договору позики передають у власність позивачу ОСОБА_4 1/3 частину земельної ділянки площею 0.3739 га, яка згідно ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданого 03.04.2013 року реєстраційною службою Гусятинського районного управління юстиції в Тернопільській області та 1/3 частину будівель диспетчерської на цій земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, які згідно ОСОБА_7 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 виданого Гусятинським РК БТІ 26.11.2012 року, належні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях по 1/2 частині.

2. Позивач ОСОБА_4 приймає у власність 1/3 частину земельної ділянки площею 0.3739 га, яка згідно ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданого 03.04.2013 року реєстраційною службою Гусятинського районного управління юстиції в Тернопільській області та 1/3 частину будівель диспетчерської на цій земельній ділянці за адресою смт Гусятині вул. Привокзальна, 3а Тернопільської області, які згідно ОСОБА_7 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 виданого Гусятинським РК БТІ 26.11.2012 року належні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях по 1/2 частині та відмовляється від стягнення коштів з відповідачів в сумі 90 000 гривень.

3. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,3739 га та 1/3 частини будівель диспетчерської на цій земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2

4. Власниками земельної ділянки в розмірі 0,3739 га та будівель диспетчерської на цій земельній ділянці за адресою смт. АДРЕСА_3 в рівних долях є:

- ОСОБА_4 АнатолійГригорович - 1/3 частина;

- ОСОБА_6 - 1/3 частина;

- ОСОБА_5 - 1/3 частина.

5. Судові витрати покласти на сторони в межах понесених ними затрат.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу про стягнення боргу - закрити".

06 липня 2018 року адвокат ОСОБА_1, представляючи інтереси особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3, яка вважаючи, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що затверджуючи мирову угоду між сторонами спору та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував, що внаслідок цього порушуються права ОСОБА_3 на вказане вище майно, яке вона набула у спільну сумісну власність під час шлюбу із ОСОБА_6

Крім того, ОСОБА_3 не надавала згоду своєму чоловіку ОСОБА_6, на розпорядження 1/2 часткою будівлі диспетчерської, що знаходиться по АДРЕСА_4 Тернопільської області, на підставі мирової угоди, затвердженої оскаржуваною ухвалою суду.

Враховуючи вищевказане, просив скасувати ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2013 року, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

13 серпня 2018 року представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_2, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як власники майна, вирішили в рахунок погашення заборгованості за договорами позики, передати право власності на 1/3 земельної ділянки площею 0.3739 га. та 1/3 частини будівель диспетчерської, що знаходиться по вул.Привокзальна, 3 в смт.Гусятин, Тернопільська області. Такі дії відповідачів не суперечать законодавству України, оскільки власник має право на власний розсуд розпоряджатись своїм майном.

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Також, в матеріалах справи № 1904/2515/2012 за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості жодної письмової згоди ОСОБА_3 на укладення договору позики не було. Таким чином, набуття права власності на майно ОСОБА_6 було здійснене хоча й у період шлюбу, але за його особисті кошти, тому спірне майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_6 і було придбане за його особисті кошти, оскільки жодних інших доказів того, що позичені кошти ОСОБА_8 були спільними подружжя в матеріалах справи немає.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25.04.2013 року без змін.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив та просив ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2013 року залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

01 вересня 2012 року між ОСОБА_4, з однієї сторони, та ОСОБА_6 і ОСОБА_5, з іншої, укладено договора позики, відповідно до якого він позичив відповідачам грошові кошти в розмірі 90 000 гривень в рівних долях, а саме: ОСОБА_5 - 45 000 грн. та ОСОБА_6 - 45 000 грн., які згідно даних договорів зобов'язалися повернути борг не пізніше 01 березня 2013 року.

Відповідачі кошти позивачу не повернули.

ОСОБА_9 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1935132, виданого реєстраційною службою Гусятинського районного управління юстиції Тернопільської області 03.04.2013 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками земельної ділянки площею 0.3739 га в рівних долях - по 1/2 частині.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1935132, виданого реєстраційною службою Гусятинського районного управління юстиції Тернопільської області 03.04.2013 року, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 набули майно на частину будівлі диспетчерської та земельної ділянки по вул.Привокзальній, 3 в смт.Гусятин на підставі ухвали Гусятинського районного суду від 29.10.2012 року угоду у справі № 1904/2515/2012 за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення боргу, де затверджено мирову угоду.

Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

В ст.57 СК України визначено майно, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

В п.23 постанови Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, Пленум звернув увагу, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведений господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що застосовуючи норму статті 60 СК України суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Колегія суддів не погоджується з посиланнями апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, що мировою угодою порушуються права ОСОБА_3 на нерухоме майно, яке вона набула у спільну сумісну власність під час шлюбу із ОСОБА_6, оскільки затверджуючи мирову угоду у справі, яка переглядається, згідно вимог закону не було поділене спірне майно та його в установленому законом порядку не було визнано спільною сумісною власністю.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази права власності за ОСОБА_3 на частку у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2013 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 09 вересня 2018 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Н.М. Храпак

М.В. Хома