Справа № 171/1055/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Кодрян Л.І.

за участю секретарів судового засідання Титаренко Л.Б., Харченко О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника служби у справах дітей - Волобоєвої О.О.

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що її донька ОСОБА_2 має малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона народила проживаючи в цивільному шлюбі з ОСОБА_5 Проте, вони як батьки разом з дитиною не проживають, не беруть участі у вихованні дитини, взагалі не піклуються про свою доньку, не цікавляться її здоров'ям, морально та матеріально не підтримують її. Відповідачі ухиляються від обов'язку по вихованню своєї доньки, не проявляють батьківської турботи до дитини.

ОСОБА_1 зазначає, що її онука - ОСОБА_6 з народження проживає разом з нею за адресою АДРЕСА_1, та перебуває на її утриманні. ОСОБА_2 проявила себе з негативної сторони, схильна до ведення аморального способу життя, зловживає спиртними напоями. Неодноразові бесіди з донькою про те, що вона як мати повинна проживати разом зі своєю донькою, цікавитись її здоров'ям, морально та матеріально підтримувати позитивного результату не дали. Батько дитини - ОСОБА_5 після розірвання стосунків з ОСОБА_2 також нехтує своїми батьківськими обов'язками, неодноразові бесіди з ним також не дали результату.

Весь час, починаючи з народження ОСОБА_5 позивач сама виховує онуку без участі та підтримки відповідачів, матеріально утримує її.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом до відповідачів.

Позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити опіку над ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначивши її опікуном малолітньої ОСОБА_6 та стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі по ? частині доходу (заробітку) щомісячно, але не менше визначеного розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у встановлений строк відзив на позов до суду не надано.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх вищенаведеним, просила задовольнити позов в повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її донькою, в шістнадцятирічному віці, перебуваючи у фактичному шлюбі з ОСОБА_5, вона народила дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження дитини у зв'язку з незадовільним станом здоров'я дитини, ОСОБА_2 та дитину направили на лікування в Перинатальний центр м.Кривого Рогу. Позивач зазначає, що стан новонародженої дитини був дуже важкий, вона надавала кошти на лікування онуки, крім того кошти на лікування дитини надавав батько дитини - ОСОБА_5 В подальшому дитину перевели в лікарню за місцем проживання та дитина з матір'ю - ОСОБА_2 знаходилася в лікарні два тижні. Загалом на лікуванні дитина знаходилася з 23.08.2016 року по 29.09.2016 року. При виписці з лікарні ОСОБА_2 та дитини лікарі рекомендували допомогти матері з доглядом за дитиною, оскільки відповідач ОСОБА_2 за станом здоров'я не могла доглядати за дитиною. У зв'язку з цим позивач забрала свою доньку і онуку до себе додому та допомагала ОСОБА_2 доглядати за дитиною. 13 жовтня 2016 року ОСОБА_2 зібрала свої речі та переїхала проживати до батька дитини - ОСОБА_5, залишивши їй онуку та пообіцявши приходити до дитини. Спочатку ОСОБА_2 приходила до дитини та сиділа з нею щоденно з 8.00 год. до 16.00 год., крім вихідних, оскільки позивач працювала. Поступово ОСОБА_2 перестала відвідувати дитину і позивач залишала онуку на свою матір. Позивач зазначила, що після смерті її матері вона наймала спочатку одну няню для догляду за дитиною, а потім іншу няню, а ОСОБА_2 перестала приходити до своєї доньки і майже рік не відвідувала дитину, потім знову почала приходити до дитини, приходила на деякий час, говорила, що хоче забрати дитину, однак не забирала дитину, посилаючись на брак часу. Позивач пояснила, що вона на даний час не перешкоджає ОСОБА_2 спілкуватися з дитиною та займатися її вихованням, однак відповідач посилаючись на брак часу не відвідує дитину. З часу народження дитини відповідач ОСОБА_2 проживає вже з третім чоловіком, з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах, з яким її навіть не познайомила. На даний час дитину відвідує зрідка. Банківська картка, на яку нараховувалися соціальні виплати на дитину, знаходилася у ОСОБА_2, однак кошти на утримання дитини відповідач не надавала, тому позивач забрала у неї картку, виплати становлять 960 грн. Позивач неодноразово пропонувала ОСОБА_2, щоб вона поверталася до неї додому, залишала своїх чоловіків, однак відповідач відмовляється, оскільки не бажає належним чином доглядати дитину, так як її навчає позивач. Крім того, ОСОБА_2 пояснювала позивачу, що не може матеріально забезпечувати свою доньку, посилаючись на відсутність у неї коштів, відповідач не цікавиться донькою, телефонує зрідка.

Позивач пояснила, що батько дитини - ОСОБА_5 також не відвідує дитину, за весь час після народження приходив лише двічі, вона не перешкоджає батьку спілкуватися з дитиною, однак він не займається вихованням та утриманням дитини, безвідповідально ставиться до своїх батьківських обов'язків.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона будучи неповнолітньою народила доньку - ОСОБА_6, на той час вона не готова була до виконання материнських обов'язків, не знала як правильно доглядати за новонародженою дитиною, коли була з дитиною в лікарні їй допомагали медсестри, які пояснювали як правильно поводитися з дитиною та доглядати за донькою. Після того, як їх з дитиною виписала з лікарні, вона з донькою поїхала проживати до матері, мати її також навчала як правильно поводитися з дитиною. Через деякий час коли вона навчилася доглядати дитину вона запропонувала матері, що забере дитину і переїде жити до батька дитини - ОСОБА_5 Намагалася зібрати речі для дитини для того, щоб переїхати з нею до ОСОБА_5, однак коштів, які виплачувалися на дитину не вистачало. За соціальні кошти вона регулярно купувала речі, які були необхідні дитині та для догляду за дитиною і передавала їх своїй матері. Батько дитини ОСОБА_5 також не мав матеріальної можливості забрати дитину, оскільки коштів, які він заробляв не вистачало.

Відповідач зазначила, що на даний час вона приходить до дитини в дитячий садок, однак вихователі їй не дозволяють бачитися з дитиною, посилаючись на те, що її позбавили батьківських прав. Позивач їй також рекомендувала не приходити в дитячий садок, щоб не травмувати дитину. ОСОБА_1 дозволила їй приходити до дитини тільки у вихідні дні. ОСОБА_2 пояснила, що регулярно відвідувати дитину у неї зараз немає матеріальної можливості, зараз вона не працює, банківська картка на яку нараховуються соціальні кошти на даний час у позивача, картку вона віддала матері у 2017 році.

ОСОБА_2 пояснила, що зараз вона проживає у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 у орендованій квартирі у АДРЕСА_2, зробили в квартирі ремонт, облаштували в квартирі умови для проживання дитини, купили крісло-диван та інші речі для дитини, представники органу опіки і піклування у м.Зеленодольськ перевіряли умови проживання та склали відповідний акт. На даний час вона вживає заходів для працевлаштування, ОСОБА_7 працює неофіційно, отримує достатньо коштів, щоб забезпечувати її та дитину, все робить для того, щоб найближчим часом забрати дитину. Вона з ОСОБА_7 відвідувала дитину у матері.

Відповідач зазначила, що вона з ОСОБА_7 бажають узаконити шлюбні відносини та забрати дитину до себе, щоб проживати спільно з нею однією сім'єю. Наразі вона готує документи для звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, оскільки добровільно у позивача забрати дитину вона не може, кожного разу коли відвідує матір між ними виникають сварки.

Що стосується батька дитини - ОСОБА_5, то вважає доцільним позбавити його батьківських прав, оскільки він позов визнав, раніше ОСОБА_5 надавав матеріальну допомогу дитині перераховуючи кошти на банківську картку позивача, однак на даний час він матеріально не утримує дитину, не займається її вихованням.

Відповідач ОСОБА_2 просила суд не позбавляти її батьківських прав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги до ОСОБА_2 вважає необґрунтованими та безпідставними. Просив суд у позові до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні підтвердив, що відповідач ОСОБА_2 має намір звертатися з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та на даний час ним збираються документи для підготовки позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у підготовчому судовому засіданні позов визнав.

Представники третьої особи - Служби у справах дітей Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Волобоєва О.О. підтримала висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 батьківських прав.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 Їй відомо, що позивач забрала онуку після народження з пологового будинку та перевезла в лікарню м.Кривого Рогу, де дитину лікували, позивач сплачувала кошти за лікування дитини, піклувалася про дитину в лікарні на відміну від відповідача ОСОБА_2 Коли дитину забрали з лікарні її доглядала позивач та її мати. Позивач на сьогоднішній день доглядає за онукою. Відповідач ОСОБА_2 приходила до дитини. Свідок повідомила, що позивач позичала у неї кошти на памперси для дитини, дитяче харчування «Малютка». Зі слів позивача їй відомо, що ОСОБА_2 матеріально дитині не допомагає, ОСОБА_2 до дитини на даний час приходить зрідка, останній раз свідок бачила ОСОБА_2 у позивача вдома напередодні судового засідання.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є сестрою позивача ОСОБА_1 Після народження дитини - ОСОБА_6 її перевели в Перинатальний центр м.Кривого Рогу в зв'язку з тим, що дитина хворіла. Позивач весь час коли дитина була в лікарні займалася лікуванням дитини, свідок їздила в лікарню з ОСОБА_1 Що стосується матері дитини - ОСОБА_2 зазначила, що вона любить свою дитини, однак не піклується про неї як мати. Зі слів сестри їй відомо, що матеріальної допомоги відповідач на утримання дитини не надає, ОСОБА_2 відвідує дитину не часто.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що працювала з січня 2018 року у позивача, допомагала з доглядом онуки, була нянею дитини - ОСОБА_6. За її послуги оплачувала позивач. Мати дитини - ОСОБА_2 свідок вперше побачила через два місяці після того як почала доглядати дитину. Потім ОСОБА_2 приходила до дитини, порушуючи режим дня дитини, а саме в обід коли вона вкладала спати дитину, під час приходу ОСОБА_2 дитина збуджувалася, оскільки тягнулася до матері, дитина хотіла спілкуватися з матір'ю. Свідок пропонувала ОСОБА_2 приходити до дитини ввечері, коли позивач є вдома або на вихідних. ОСОБА_2 їй послуги няні не оплачувала. Відповідач ОСОБА_2 приносила дитині цукерки, сік. Щоб якісь речі відповідач приносила, то вона не бачила. Позивач не створювала ОСОБА_2 перешкод для спілкування дитини, а навпаки пропонувала їй приходити та допомагати по господарству. ОСОБА_2 розповідала свідку, що у неї є наречений і що вона хоче забрати дитину.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що з позивачем ОСОБА_2 він проживає у фактичних шлюбних відносинах з травня 2018 року у АДРЕСА_2, у квартирі, яку винаймають. На даний час він працює неофіційно, щомісячний дохід приблизно 7000 грн. Зазначив, що він вважає, що позивач не бажає, щоб відповідач ОСОБА_2 жила зі своєю донькою. Перешкод позивач у спілкуванні з малолітньої дитиною ОСОБА_2 не створює, він з ОСОБА_2 приїзжав до дитини і спілкувався з позивачем, ОСОБА_11 постійно цікавиться дитиною. Дитина сприймає ОСОБА_2 як матір, тягнеться до неї. Свідок пояснив, що з самого початку знайомства з ОСОБА_2 він знав, що у неї є донька, вони з ОСОБА_2 бажають узаконити свої відносини. ОСОБА_2 зараз не працює, вживає заходів до працевлаштування. Свідок зазначив, що може матеріально утримувати ОСОБА_2 та її доньку. На даний час вони кошти позивачу на утримання дитини не надавали, оскільки вирішували свої матеріальні питання. Пояснив, що роботу знайшов недавно, заробітна плата у нього пристойна, він нічим не хворіє, раніше він відбував покарання за вироком суду. Зазначив, що його мати погодилася їм матеріально допомагати.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.20).

Згідно довідки №1819 від 18.04.2018 року, виданої виконавчим комітетом Апостолівської міської ради встановлено, що ОСОБА_1,1970 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та має склад сім'ї: донька - ОСОБА_2, 1999 року народження (яка в будинку не проживає), донька - ОСОБА_12, 2004 року народження, онука - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи, вбачається, що ОСОБА_6, 22.08.2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).

Встановлено, що згідно висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.15).

Рішенням виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 42 від 20.03.2018 року затверджено висновок опікунської ради при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.14).

Відповідно до постанови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та застосовано адміністративний захід впливу у вигляді попередження (а.с.16).

З характеристики ОСОБА_1 підписаної головним лікарем КЗ «Апостолівськи ЦПМСД» Ларченком М.Ф. та головою профспілкового комітету Романовою О.І. вбачається, що вона працює на посаді бухгалтера по обліку матеріальних цінностей КЗ «Апостолівський ЦПМСД» з 01.11.2011 року, за період роботи зарекомендувала себе кваліфікованим спеціалістом з високими професійними знаннями і навичками, відповідальна, користується авторитетом та повагою серед колег (а.с.18).

З характеристики ОСОБА_2 підписаної директором Апостолівського ЦППРК Мартиненко А.В. та майстром в/н ОСОБА_16 вбачається, що на час навчання вона зарекомендувала себе як слабка учениця характеризується посередньо (а.с.19).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, є ОСОБА_17 та ОСОБА_1 (а.с.23).

З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради від 25.09.2018 року, № 3111 встановлено, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2, за вказаною адресою проживає ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.55).

З договору оренди квартири від 07.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_7 користуються квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з 07.05.2018 року, сплачують за квартиру орендну плату розмірі 500 грн. та комунальні платежі згідно тарифів (а.с.56).

Згідно висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 84).

Згідно довідки №60 від 17.12.2018 року виданої КЗ «Апостолівська ЦРЛ» ДОР» встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, перебуває на «Д» обліку в кабінеті інфекційних захворювань КЗ «АЦРЛ»ДОР» з 2016 року з діагнозом - хронічний гепатит асоційований з вірусом «В» (а.с.88).

Згідно довідки №4100 від 12.12.2018 року, виданої відділом надання соціальних послуг в Апостолівському районі Нікопольського МРЦЗ встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на обліку як безробітний у відділі надання соціальних послуг в Апостолівському районі Нікопольського МРЦЗ з 05 грудня 2018 року (а.с.89).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 07.09.2018 року підписаного спеціалістом з соціальних питань виконавчого комітету Зеленодольської міської ради Черенковою І.В. та фахівцем з соціальної роботи КЗ Апостолівського центру служби сім'ї, дітей та молоді Лисенко Р.І встановлено, що ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_3, разом з ОСОБА_7, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4. ОСОБА_2 має малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час зареєстрована та проживає у бабусі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Квартира винаймають на підставі договіру оренди, однокімнатна, розташована на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку, є холодне та гаряче водопостачання, централізоване опалення, електропостачання, газ. Квартира облаштована необхідними меблями та речами для проживання. Санітарний стан квартири задовільний (а.с.90).

Згідно фіскальних чеків за 2016 рік, 2017 рік, наданих ОСОБА_2 встановлено, що вона купувала дитячий одяг, дитяче харчування, ліки, підгузки тощо (а.с.91-92).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Згідно ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст.5 Сімейного кодексу України передбачено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Згідно з ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 16 СК України передбачено, що якщо мати, батько дитини є неповнолітніми, баба, дід дитини з боку того з батьків, хто є неповнолітнім, зобов'язані надавати йому допомогу у здійсненні ним батьківських прав та виконанні батьківських обов'язків.

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_2 у шістнадцятирічному віці народила доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження доньки проживала зі своєю матір'ю, яка надавала допомогу ОСОБА_2, як неповнолітній матері, у виконанні нею батьківських обов'язків. Згодом ОСОБА_2 переїхала проживати до батька дитини - ОСОБА_5, залишивши доньку проживати у своєї матері - позивача ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 у позові посилається на те, що відповідач ОСОБА_2, як мати, разом з дитиною не проживає, не бере участі у вихованні дитини, взагалі не піклується про свою доньку, не цікавиться її здоров'ям, морально та матеріально не підтримує її.

Факт проживання малолітньої ОСОБА_6 з позивачем ОСОБА_1, виховання та матеріальне утримання онуки позивачем підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Вказані обставини також підтвердила відповідач ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, посилалася на те, що дійсно, будучи неповнолітньою, залишила доньку проживати у матері, оскільки матеріально не могла її утримувати, однак на даний час вона є повнолітньою з 06.11.2017 року, уклала договір оренди житла, облаштувала в квартирі умови для проживання дитини, проживає у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 з яким має намір офіційно укласти шлюб та забрати дитину до себе, щоб проживати спільно з нею однією сім'єю, звернулася за правової допомогою з метою подачі позову про визначення місця проживання дитини.

Вищенаведені доводи ОСОБА_2 підтверджені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, показаннями свідка ОСОБА_7

Зважаючи на те, що відповідно до ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених, зокрема п. 2 частини першої цієї статті, який передбачає ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, лише у разі досягнення ними повноліття, а відповідач ОСОБА_2 досягла повноліття з 06.11.2017 року та вживає заходи на даний час для створення умов для спільного проживання з донькою, суд вважає, що поведінка ОСОБА_2 з часу досягнення нею повноліття не є тим свідомим нехтуванням матері своїми обов'язками, що характеризується її винною поведінкою, з яким закон пов'язує можливість застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Крім того, твердження позивача про повне ухилення з боку ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_2 відвідує дитину у позивача, цікавиться нею. Той факт, що ОСОБА_2 навідується до дитини підтвердили також свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Посилання позивача ОСОБА_1 в позовній заяві на те, що відповідач ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями не підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 носить рекомендаційний характер, а тому, суд не погоджується з вищевказаним висновком та приймає рішення по справі на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин справи та зібраних доказів.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (рішення Європейського Суду у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року (остаточне 16.10.2015 року) по справі «Мамчур проти України» (п.п.78, 100,101, Заява № 10383/09), Суд вказав, що хоча первинною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, додатково існують позитивні зобов'язання, невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. У зв'язку з основною гарантією права взаємного використання батьками та дитиною присутності один одного Суд неодноразово встановлював, що стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов'язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов'язаних із обов'язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім'ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року):

«136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв'язки дитини з її сім'єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім'я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв'язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім'ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров'ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз'єднує сімейні зв'язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім'ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року).

Встановлення опіки над дитиною, як правило, має бути тимчасовим заходом, який має бути припинено, як тільки дозволять обставини. Тому встановлення опіки не може бути виправдано без попереднього розгляду можливих варіантів та має бути оцінено в контексті позитивного обов'язку держави докладати серйозні та тривалі зусилля для сприяння воз'єднанню дітей з їх біологічними батьками, та до цього часу уможливлювати регулярне спілкування між ними.

Таким чином, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків та приймаючи до уваги вищевикладені обставини та норми права, враховуючи інтереси дитини та її права на проживання, утримання і виховання матір'ю, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав до відповідача ОСОБА_2

Вирішуючи позов в частині вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги, заявлені до нього ОСОБА_1 визнав повністю.

Відповідач ОСОБА_2, яка є законним представником малолітньої ОСОБА_6, вважає доцільним позбавити ОСОБА_5 батьківських прав, оскільки на даний час він матеріально не утримує дитину, не займається її вихованням.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не відвідує свою малолітню дитину, яка проживає у позивача.

Згідно висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9.

Тому суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині позбавлення його батьківських прав не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Що стосується позовних вимог заявлених до відповідача ОСОБА_5 про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_6, призначення опікуном онуки позивача та стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 слід зазначити наступне.

Згідно ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки суд вважає, що в задоволенні позову до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав слід відмовити, то відсутні підстави для призначення опікуна малолітній дитині ОСОБА_6 та стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1, яка не є законним представником дитини. Отже, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,12,13,76-81,89,141,206,263-265,273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, (проживаючого за адресою АДРЕСА_5) батьківських прав щодо його малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_15, (РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої за адресою АДРЕСА_1) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, (проживаючої за адресою АДРЕСА_2) про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, (проживаючого за адресою АДРЕСА_5) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_15, (РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої за адресою АДРЕСА_1) витрати на оплату судового збору в сумі 352 грн. 40 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22.12.2018 року.

СуддяЛ. І. Кодрян