АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 623/3247/17

провадження № 22ц/790/4026/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Котелевець А.В.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Барвінківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій,

третя особа: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Барвінківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, третя особа: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора про стягнення недоотриманої пенсії та моральної шкоди за апеляційною скаргою Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2018 року (в складі судді Гуренко М.О.),

установив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Барвінківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, третя особа: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора про стягнення недоотриманої пенсії та моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на її користь недоотриману пенсію померлого ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 01 лютого 2017 року помер її чоловік ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД № 495083, виданим Старобільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 28.02.2017 року. Після нього залишилась спадщина, яка, окрім іншого, складалась із рухомого майна, а саме недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Пенсія не була ним отримана за життя у звязку з тим, що він не пройшов перевірку щодо фактичного проживання за адресою, вказаною у довідці тимчасово переміщеної особи. Позивач вказувала, що вона з чоловіком оформили пенсію в Барвінково, після чого, протягом певного часу безперешкодно її отримували. У лютому 2016 року її чоловік захворів та через інсульт він залишився паралізованим, тому вони були вимушені повернутись до м. Свердловськ Луганської області, де мешкали до початку бойових дій на Донбасі.

До судового засідання позивач не з'явилася, відповідно поданої письмової заяви просила розгляд справи провести без її участі.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала, складу суду відводів не заявляла.

Представник відповідача 15.02.2018 року надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Барвінківський відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області повідомив, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 01.02.2017 року дійсно перебував на обліку, отримував пенсію за віком, недоодержаної пенсії не має. (а.с.63), а згідно заяви від 14.03.2018 року, наявної в матеріалах справи, повідомили, що відзив на позовну заяву вважати недійсним, та зазначили, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 01.02.2017 року дійсно перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за віком. Недоодержана пенсія з 01.03.2016 року по 28.02.2017 року складає 42597 грн. 00 коп. Просили розгляд справи провести без участі представника. При прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. (а.с.97).

Третя особа надала заяву про слухання справи у відсутності представника нотаріальної контори.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2018 рокупозовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Барвінківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_3, померлого 01.02.2017 року, що складає 42597,00 грн. в порядку спадкування за законом.

Стягнуто з Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Барвінківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Барвінківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 500 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області звернулось на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати та зменшити суму витрат понесених ОСОБА_1 на правову допомогу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що не вбачає підстав щодо стягнення суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн. у звязку з відсутністю вини Управління у даному питанні, адже саме ОСОБА_3 не було дотримано вимог законодавства, що і спричинило виникнення ситуації.

Крім того, апелянт вказує, що Управлінням не отримано документів, які надавались на підтвердження витрат понесених позивачем на правову допомогу, тому Управління вважає, що вони є не співмірними.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника Пенсійного фонду, від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила розглядати справу у її відсутності та залишити рішення суду без зміни.

Враховуючи вище наведе, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог ОСОБА_1

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 20 листопада 1976 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про смерть І-ЕД № 495083, виданого 28 лютого 2017 року Старобільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, відповідний актовий запис № 101, ОСОБА_3 помер 01 лютого 2017 року. (а.с.10).

Позивач зазначала, що померлий залишив спадщину, яка, окрім іншого, складалась із рухомого майна, а саме: недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Пенсія не була отримана чоловіком за життя у звязку з тим, що він не пройшов перевірку щодо фактичного проживання за адресою, вказаною у довідці тимчасово переміщеної особи. Вона з чоловіком оформили пенсію в Барвінково, після чого протягом певного часу безперешкодно її отримували. У лютому 2016 року ОСОБА_3 тяжко захворів. Через перенесений інсульт він залишився паралізованим (а.с.11,12), тому вони були вимушені повернутися до м. Свердловськ Луганської області, де мешкали до початку бойових дій на Донбасі.

01 жовтня 2014 року Кабінетом Міністрів України було ухвалено Постанову Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 509, яка визначала механізм здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та порядок проведення перевірки місця проживання таких осіб. ОСОБА_3 не мав можливості пройти таку перевірку з підстав, зазначених вище.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 відповідно до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3, який помер 01 лютого 2017 року.

Після смерті чоловіка в Другій одеській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу за № 321/2017. На нотаріальний запит щодо недоотриманої пенсії померлого пенсіонера Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Барвінківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій надало відповідь, у якій зазначалося, що недоотриманої пенсії у ОСОБА_3 не було (а.с.16). Тому постановою завідувача Другої одеської нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоодержану пенсію. (а.с.15).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1219 Цивільного кодексу України визначає права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини, тобто, ті, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Судом встановлено, що відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 42597,00 гривень, нарахованої пенсіонеру ОСОБА_3 і не виплаченій йому за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку , що позовні вимоги в частині стягнення недоотриманої пенсії, що складає 42597,00 грн. підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування морального збитку, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральний збиток, зокрема, полягає в душевних стражданнях, що фізична особа випробувала в зв'язку з знищенням чи ушкодженням його майна. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Враховуючи, що отримавши відповідь Пенсійного фонду про відсутність недоодержаної пенсії померлого чоловіка, позивачка вимушена була зясовувати це питання, що призвело до певних душевних переживань, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір моральної шкоди, виходячи з принципів розумності та справедливості, складає 500 грн.

Рішення суду в цій частині позивачкою не оскаржувалось.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що діяв на день звернення до суду з зазначеним позовом.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано суду договір про надання юридичної допомоги за цивільною справою від 29.09.2017 року (а.с.17), розрахункову квитанцію Серії АБУА № 206909 (а.с.18), розрахунок з надання юридичних послуг на суму 5000 грн. (а.с.19), акт виконаних робіт за умовами договору (а.с.20), витяг з Єдиного державного реєстру про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця (а.с.21,22), довіреність (а.с.23).

Враховуючи, що згідно акту виконаних робіт вартість робіт склала 5000 грн., ця сума була сплачена позивачкою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивачки.

Посилання апелянта на відсутність документів на підтвердження витрат понесених позивачем на правову допомогу, судова колегія не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем надано до суду копію договору про надання юридичної допомоги від 29 вересня 2017 року (а.с.17), розрахунок по наданню правової допомоги (а.с. 19) та акт виконаних робіт за умовами договору від 29 вересня 2017 року (а.с. 20), згідно з якими витрати на правову допомогу з питання предмету позову склали 5000 грн. Також, позивачем надано витяг з Єдиного державного реєстру про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця (а.с.21,22), довіреність (а.с.23).

У розрахунку про надання юридичної допомоги (а.с. 19) зазначений час, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене судова колегія приходить до висновку, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 5 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу.

З матеріалів справи вбачається, що документи на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані суду разом з позовною заявою та відповідач не був позбавлений можливості знайомитись з матеріалами справи та надавати клопотання щодо зменшення таких витрат.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 вересня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_5