Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 646/515/13-ц

провадження № 61-31360св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

правонаступники ОСОБА_3: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дорогій ВалентинаАнатоліївна, ОСОБА_8, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

особа, яка подала касаційну скаргу, - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С., від 23 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дорогій В. А., ОСОБА_8, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивована тим, що вони проживали за адресою: АДРЕСА_1. У жовтні 2007 року вони погодились на пропозицію сина - ОСОБА_10 укласти договір довічного утримання, після чого їх син привіз їх та свою дружину - ОСОБА_6 до банку, де знаходився нотаріус, який попросив надати правовстановлюючі документи на підтвердження їх права власності на спірну квартиру. Син з невісткою обманули їх і замість договору довічного утримання був укладений договір купівлі-продажу їх квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. Відразу після похорон сина невістка сповістила, що за бажанням її померлого чоловіка саме вона є власником спірної квартири і що 23 жовтня 2007 році вони їй цю квартиру продали. Тоді ж їм стало відомо і про те, що квартира знаходиться в іпотеці банку. Однак будь-яких грошей за квартиру вони не отримували, про продаж квартири ніколи мова не йшла, оскільки з 1969 року вони постійно проживають у цій квартирі, це їх єдине житло, і у такому віці вони б ніколи не погодилися на переїзд. Будь-яких документів у бюро технічної інвентаризації для оформлення договору вони не замовляли і не доручали цього робити іншим особам.

Посилаючись на зазначені обставини і статті 216, 230 ЦК України, позивачі просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ними та ОСОБА_6, та повернути сторони у попередній стан.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді Нікуліної Л. П., від 26 травня 2011 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 23 жовтня 2007 року. Повернуто сторони за вищевказаним договором купівлі-продажу у первісне становище. Зобов'язано Бюро технічної інвентаризації м. Харкова скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстроване на ім'я ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Гуцал Л. В., Коростійової В. І., Ізмайлової Г. Н., від 14 червня 2012 року, заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року змінено та викладено його резолютивну частина у іншій редакції. Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 23 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В. А. за реєстровим номером 5368, - недійсним. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у складі колегії суддів: Макарчука М. А., Леванчука А. О., Мазур Л. М., Маляренка А. В., Писаної Т. О., від 19 грудня 2012 року заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивачами уточнено позовні вимоги, в яких вони зазначали, що вони не мали наміру на продаж квартири. ОСОБА_6 тривалий час (до 19 січня 2009 року) не реєструвала за собою право власності на спірну квартиру, передбачаючи, що у разі перереєстрації вони можуть дізнатися про зміну власника, у комунальних установах ОСОБА_3 зареєстрований як власник квартири, комунальні послуги сплачує самостійно. Вони продовжують проживати у спірній квартирі. Відповідачка у квартирі не проживає, з реєстраційного обліку знялася та зникла, інтересу до квартири не проявляє, комунальні послуги не сплачує.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 остаточно просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ними та ОСОБА_6, та повернути сторони у попередній стан.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді Прошутя І. Д., від 07 липня 2015 року закрито провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, у зв'язку зі смертю позивача.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді Прошутя І. Д., від 07 липня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С., від 23 серпня 2017 року ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року скасовано, а справу (у частині закриття провадження у справі) направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Визнано недійсним у 1/2 частині договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В. А. за реєстровим № 5368, у частині продавця ОСОБА_3 В іншій частині позовних вимог відмовлено з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_3 позовних вимог. ОСОБА_3 є особою похилого віку, на час укладання договору йому було 87 років, на момент розгляду справи у апеляційному порядку - 94 роки, за станом здоров'я він потребує стороннього догляду та допомоги, спірне житло є його єдиним місцем проживання, в якому він проживає з 1969 року, самостійно документами для укладання договору купівлі-продажу він або його дружина - ОСОБА_2 не займалися, тому вважати що його волевиявлення було спрямовано на відчуження своєї частки квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу підстав немає. Врахувавши, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, відомості про те, хто є спадкоємцем після її смерті - відсутні, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог в частині позивача ОСОБА_2 Справу у цій частині було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У вересні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи, безпідставно застосовано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі 6-202цс15.

07 листопада 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

29 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_11 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку із смертю ОСОБА_3

04 грудня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ провадження у справі зупинено до залучення у справі правонаступників ОСОБА_3

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

29 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

06 грудня 2018 року ухвалою Верховного Суду відновлено касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дорогій В. А., ОСОБА_8, ПАТ «ОТП Банк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Залучено правонаступників позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до участі у справі, а справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_2 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 50, 51).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 з однією сторони та ОСОБА_6 з іншої укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, відповідно до якого відповідач набула у власність спірну квартиру (т. 1 а.с. 48, 49).

23 жовтня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_13 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 97 900, 00 швейцарських франків (а.с. 16-20). Майновим поручителем за вказаним кредитним договором відповідно до договору поруки від 23 жовтня 2007 року стала ОСОБА_6, яка діяла за попередньою згодою свого чоловіка, сина позивачів, ОСОБА_10 Предметом іпотеки стала спірна квартира (т. 1 а.с. 21-23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є особою похилого віку, на час укладання договору купівлі-продажу йому та його дружині було 87 років, на момент розгляду справи у апеляційному суді йому було 94 роки, за станом здоров'я він потребував стороннього догляду та допомоги, спірне житло було його єдиним місцем проживання, в якому він проживав з 1969 року, самостійно документами для укладання договору купівлі-продажу він або ОСОБА_2 не займалися.

Після укладення оспореного договору купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продовжували проживати у спірній квартирі, сплачувати комунальні послуги, підтримувати її у належному стані.

Витяг, виданий комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Харківське МБТІ»), на підставі якого було проведено відчуження квартири, не містить відомостей про мету його складання (продаж квартири).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.Бокаріуса № 8069 від 27 серпня 2014 року підписи у замовленні від 03 жовтня 2007 року, в акті поточних змін, в договорі-замовленні на відчуження квартири у графах «Домовладелец» та «Замовник» зроблені не ОСОБА_2, а також не ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 163-178).

Встановлено, що витяг з КП «Харківське МБТІ» на відчуження квартири отримувала стороння особа, якій повноваження на представлення інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не надавались.

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно частини третьої статті 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною суд з'ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Встановивши, що після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу позивач та його дружина продовжували проживати у спірній квартирі до своєї смерті, сплачувати комунальні послуги, підтримувати її у належному стані, у силу свого похилого віку та за станом здоров'я останні потребували стороннього догляду та матеріальної допомоги, спірне житло було їхнім єдиним місцем проживання, в якому вони проживали з 1969 року, самостійно документи для укладання договору купівлі-продажу не замовляли і не оформлювали, а відповідач ОСОБА_6 повідомила позивачам недостовірну інформацію щодо істотних умов договору, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність волевиявлення позивача ОСОБА_3 на відчуження своєї частки квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу.

Таким чином, апеляційним судом при вирішення справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи із змісту заявлених позовних вимог (стаття 212 ЦПК України, 2004 року).

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта