УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року місто Чернігів

Справа №751/3828/18

Провадження№2/751/1027/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Дасюк Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно набутого під час шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами №46 по вул. Загородня у м. Чернігові, стягнення понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 2006 року по 2018 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. В цей період було придбано напівзруйновану будівлю по вул. Загородня, 46 у м. Чернігові, яку згодом було зруйновано та побудовано новий будинок. Згідно договору дарування відповідач стала власником вказаної земельної ділянки. У наступному 13.11.2017 року було зареєстровано право власності на житловий будинок №46 по вул. Загородня у м. Чернігові. Посилаючись на ст. 69,70 Сімейного кодексу України зазначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 27.06.2018 року прийнято справу до свого провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і призначено перше судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача подав заяву ОСОБА_1 про відмову від позову, наслідки відмови від позову зрозумілі. Щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу заперечував, так як відсутній попередній (орієнтований) розрахунок понесених витрат.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявленого клопотання покладався на розсуд суду, проте, просив стягнути витрати на правничу допомогу.

Вислухавши думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, що передбачено ч.3 ст. 13 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Підстав для неприйняття відмови від позову не встановлено, тому у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі.

Щодо заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За положеннями ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п'ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 137 ЦПК України передбачено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, між адвокатом ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 12.07.2018 року (а.с.48).

Обсяг виконаних робіт адвокатом визначено у акті здачі-прийнятті наданих послуг відповідно до договору від 12.07.2018 року та складається із надання консультацій по справі і становить 1000 грн, складання відзиву на позовну заяву 2 000 грн, формування та подання доказів на підтвердження позиції по справі 1 000 грн, участь у судовому розгляді справи 3 000 грн, додаткові витрати 1 000 грн (а.с.52).

Оплата відповідачем гонорару адвокату проведена шляхом перерахування коштів на його рахунок у загальному розмірі 8 000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №21 від 12.07.2018 року (а.с.51).

Відповідно до частини 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

У відповідності до п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Так, предметом спору сторін є поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позову, саме невизнання відповідачем права позивача на частину спірного будинку стало підставою для його звернення до суду за захистом.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обовязок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. Крім того, суд вважає, що відмова позивача від позову також не може вважатися його необґрунтованими діями і які можна, з точки зору закону, розцінювати як зловживання процесуальними правами. Також, представником відповідача не наведено жодних обставин, які дають можливість зробити висновок про те, що дії сторони позивача є необґрунтованими.

За таких обставин, у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 31, 44, 141, 137, 255-256, 258, 260, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно набутого під час шлюбу.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно набутого під час шлюбу - закрити.

Розяснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у звязку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про стягнення компенсації витрат на правничу допомогу відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20.12.2018 року.

Суддя Н. В. Маслюк