Провадження № 2/638/1474/18
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20.12.2018 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Штих Т.В.,

при секретарі: Тарасовій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа управління служби по справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася 17.11.2017р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд позбавити ОСОБА_2 Всеволодича батьківських прав щодо його сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 надали суду письмову заяву, щодо розгляду її позовної заяви за її відсутністю та просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду судом справи був повідомлений належним чином за допомогою SМS-повідомлення, відзив на позовну заяву не надавав, своє ставлення до позову не висловлював.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився. Надали суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили розгляд справи провести у відсутності представника третьої особи.

По справі встановлено наступне.

В період з березня 2009 року по січень 2012 року позивача та відповідач проживали сумісно без реєстрації шлюбу.

Від позашлюбних відносин у них народилася дитина, син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зроблений актовий запис за №602 від 09.02.2010р. та видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 09.02.2010.

З моменту народження ОСОБА_3, мешкає за адресую АДРЕСА_1 разом з матір'ю ОСОБА_1 Він є зареєстрований за вказаною адресую з 22.03.2014р. Вказане підтверджено довідкою дільниця №9 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» за №214 від 17.10.2017.

До матеріалів справи залучені письмові пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, які є родичами позивача, та підтверджують що відповідач за вказаною адресую не проживає з 2012 року, утриманням та вихованням своєї дитини не займається .

Відповідно до висновку департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради за №193 від 22.03.2018р. у відповідності до ст.ст.19, 164 Сімейного кодексу України, Департамент як предстьавник органу опіки та піклування, вважає за доцільним позбавлеення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Актом обстеження умов проживання №35 від 21.02.2018р. складеним представниками служби у справах дітей по Шевченківському району Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на підставі заяви позивача був підтверджений факт проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресую АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою №01-22/1070 від 15.11.2017р. Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №154 Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 навчається у навчальному закладі з 01.09.2016р. у 2-Б класі. Питанням оформлення дитини, відвідуванням батьківських зборів займається мати ОСОБА_1, яка відводить та забирає дитину зі школи. Батько дитини ОСОБА_2 з питань оформлення документів, навчання та виховання ОСОБА_3 до навчального закладу не звертався .

Відповідно до довідки Комунального закладу охорони здоров'я «Харківської міська дитяча поліклініка №14» за №213 від 23.02.2018р., дитина ОСОБА_3 знаходиться на обліку в комунальному закладі. За медичною допомогою звертається мати дитини ОСОБА_1, яка приводить його на прийом до лікарні. Батько дитини ОСОБА_2, станом його здоров'я не цікавиться до поліклініки не звертався.

Згідно з довідкою ФОП ОСОБА_9 №0218/1 від 14.02.2018р. ОСОБА_3, відвідував школу англійської мови Mortimer у період 2015-2017 років, щодо оформлення дитини зверталася його мати ОСОБА_1, яка приводила дитину на заняття, сплачувала кошти за навчання. Батько дитини ОСОБА_2 дитину не приводив.

Відповідно до довідки Дитячого футбольного клубу для дошкільнят «ФУТБИК» від 22.02.2018р. ОСОБА_3, відвідував футбольний клуб «ФУТБИК» у період з жовтня 2016 року по серпень 2017 року, щодо оформлення дитини зверталася його мати ОСОБА_1, яка приводила дитину на заняття. Батько дитини до клубу не з'являвся.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_10, від 13.11.2017р. він здійснює медичну діяльність. До медичного закладу «Педиатр Плюс» зверталася ОСОБА_1, для отримання консультативного висновку лікаря стосовно стану здоров'я ОСОБА_3

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частина 1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім'ї.

Відповідно до вимог ч.1. ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, що передбачено вимогами ч.1 ст.79 ЦПК України.

Частина 1 ст.80 ЦПК України, вказує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст.82 ЦПК України, визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Ст.90 ЦПК України, визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

З оглядом на досліджені судом письмові докази по справі, враховуючи що суд не має сумніву щодо достовірності даних викладених у залучених до матеріалів справи документів, письмових пояснень учасників, актів дослідження, довідок, висновку, які в своїй сукупності повністю відповідають та доводять позицію позивача, суд враховує також позицію третьої особи, яка підтримала позовні вимоги, а також ставлення відповідача, який не надав відзиву (заперечень) на позовну заяву, не надав належних доказів які б спростовували позицію позивача щодо необхідності позбавлення його батьківських прав.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.4. ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Задовольняючи позов суд вирішує питання щодо судових витрат на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частина 2 ст.135 ЦПК України передбачає що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно з ч.1 ст.140 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.76-95, 133-140, 265, 280-285 ЦПК України, ст.ст.76,150,164 СК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа управління служби по справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 640 ( шістсот сорок гривен).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз'яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб'єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач : ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2

Відповідач : ОСОБА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Суддя Штих Т.В.