КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/7923/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4843/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року у складі судді Петренко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 та просила усунути їй перешкоди у користуванні приватною власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідача з указаної квартири.

Зазначала, що з 22 червня 1991 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року розірвано, та з моменту припинення шлюбних відносин позивач з відповідачем фактично є чужими людьми, які проживають в одній квартирі. При цьому, ОСОБА_2, як власник АДРЕСА_1 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, неодноразово зверталася до відповідача, щоб виселився та знявся з реєстрації з квартири, однак він відмовляється, оскільки в нього не має іншого житла та вважає що дана квартира є спільним майном.

Окрім цього вказувала, що відповідач не працює, зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, більше семи років не сплачує за нараховані комунальні послуги, а всі витрати пов'язані із утриманням квартири позивач несе особисто, при тому, що достатніх грошових коштів на оплату комунальних послуг за двох зареєстрованих осіб в неї немає, у зв'язку з чим вона зверталася до ДМС Святошинського району м.Києва щодо зняття з реєстрації відповідача, однак їй було повідомлено з підстав можливості виселити відповідача тільки за рішенням суду.

Посилаючись на зазначене та те, що ОСОБА_2 має намір відчужити квартиру, однак факт реєстрації відповідача чинить перешкоди для відчуження квартири третім особам, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що для ОСОБА_3 не виникло право сервітуту щодо належної скаржнику квартири, передбачене ст. 405 ЦК України, а тому проживання відповідача у спірній квартирі є безумовною перешкодою для позивача у здійсненні правомочностей щодо цього майна, зокрема володіння та користування, при тому, що відповідач не є співвласником квартири та скаржнику не потрібно доводити обставини, передбачені ст. 116 ЖК УРСР.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 листопада 2017 року ОСОБА_2 отримала у спадщину трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.11).

Відповідно до довідки № 400606 від 02 липня 2018 року Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» ОСОБА_3 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (а.с.35).

Згідно довідки ТОВ «Асистент Груп» від 17 вересня 2018 року ОСОБА_3 згідно наказу № 25-К від 07 серпня 2018 року працює в ТОВ «Асистент Груп» з 08 серпня 2018 року на посаді вантажника з посадовим окладом 3900 грн. (а.с.56).

Як убачається із наданих характеристик ЖБК «Алмаз-2» та ТОВ «Асистент Груп», відповідач зарекомендував себе позитивно, доброзичливий, врівноважений, добросовісний (а.с.44,55).

За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА м. Києва, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 з 24 червня 2003 року (а.с.58).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з відсутності правових підстав до виселення відповідача, оскільки припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користування займаним приміщенням, яке він отримав за життя з позивачем та її згодою, та згодою батька позивача, колишнього власника.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що для ОСОБА_3 не виникло право користування чужим майном (сервітуту), передбачене ст. 405 ЦК України щодо належної скаржнику квартири, а тому проживання відповідача у спірній квартирі є безумовною перешкодою для позивача у здійсненні правомочностей щодо цього майна, зокрема володіння та користування, колегія суддів визнає необґрунтованими, остільки зазначене не підтверджує наявність правих підстав для виселення відповідача з квартири, в якій він проживає.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України до складу сім'ї входять особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_3 з 22 червня 1991 року перебував у шлюбі із позивачем, який рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 06 червня 2017 року розірвано.

Положеннями ч.1, 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати,

визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Встановлено, що відповідач зареєстрований та постійно проживає у спірній квартирі, яка є власністю ОСОБА_2, а тому має право користування жилим приміщенням, остільки у відповідності до положень ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користування цим приміщенням.

В апеляційній скарзі не зазначено правових норм, що заперечують положення ст.156 ЖК України й підтверджують відсутність права у відповідача користуватися вказаним житловим приміщенням, а отже, остільки відповідач добровільно не відмовлявся від свого права користуванням спірним житлом, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для такого позбавлення.

Не доведено матеріалами справи й наявність підстав до застосування положень ст.116 ЖК України.

Отже, долучені до справи докази свідчать про те, що ОСОБА_3, як колишній член сім'ї ОСОБА_2, має право користування спірним жилим приміщенням.

Твердження апеляційної скарги про необхідність виселення відповідача з квартири у зв'язку з не несенням ним витрат на утримання житлового приміщення безпідставні, остільки не ґрунтуються на законі.

Питання, пов'язані з внесенням ОСОБА_3 плати за користування жилим приміщенням врегульовані положеннями ст. 162 ЖК України та надають право власнику житла укласти з наймачем житлового приміщення відповідну угоду, а тому не можуть бути самостійною підставою до його виселення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: