Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 638/13841/15-ц

провадження № 61-11273св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року у складі судді Шишкіна О. В. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року у складі суддів: Кіпенка І. С., Кружиліної О. А., Пшенічної Л. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі - ПАТ «Альфа-банк») про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та закритим акціонерним товариством «Альфа-банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-банк», укладено кредитний договір, між ОСОБА_5 і банком - договір поруки. Починаючи з вересня 2008 року ПАТ «Альфа-банк» застосовує до них заходи незаконного психологічного тиску з метою примусити до виконання вимог ПАТ «Альфа-банк», які ґрунтуються на договорі чи законі. У порушення положень статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» такими заходами є регулярні дзвінки, листи колекторів з вимогами сплатити за кредитом, sms-повідомлення на мобільний телефон з погрозами різного змісту, серед яких погрози відвідування помешкання, реалізація всього майна на прилюдних торгах, повідомлення про відкриття кримінального провадження та інші.

Відповідачем порушено їхнє право на захист персональних даних та зберігання банківської таємниці. Негативна інформація, яка поширена відповідачем до посольств країн Європейського Союзу та США, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 як надійного партнера у туристичній галузі та може стати причиною для розірвання діючих угод.

Зазначеними діями відповідача їм завдано моральної шкоди, яка виявилась у позбавленні їх морального спокою, оскільки вони знаходяться під постійним психологічним тиском від погроз та зазіхань на їхнє майно. Необхідність постійно боротися із свавіллям відповідача та колекторських фірм призводить до моральних страждань позивачів, які протягом кількох років знаходяться у стані постійного стресу.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили визнати неправомірними дії ПАТ «Альфа-банк» щодо направлення листів до посольств іноземних держав, у яких поширені персональні дані ОСОБА_4, відомості, що становлять банківську таємницю, зокрема про стан фінансових розрахунків між ОСОБА_4 і ПАТ «Альфа-банк», зобов'язати ПАТ»Альфа-банк» спростувати поширену інформацію шляхом направлення листів до посольств іноземних держав; визнати дії ПАТ «Альфа-банк» щодо здійснення дзвінків, направленні листів, sms- та голосових повідомлень на мобільні телефони ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими, що вчинені з використанням нечесної підприємницької практики; заборонити ПАТ «Альфа-банк» здійснювати дзвінки, направляти листи, sms- та голосові повідомлення на мобільні телефони ОСОБА_4 і ОСОБА_5; стягнути з ПАТ «Альфа-банк» у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 50 тис. грн кожному.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наведені позивачами факти щодо направлення ПАТ «Альфа-Банк» листів до посольств іноземних держав, в яких поширюються персональні дані ОСОБА_4, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки відсутні докази надсилання чи отримання таких листів. У зв'язку з чим не підлягають задоволенню вимоги позивачів про визнання дій відповідача в цій частині неправомірними та зобов'язання спростування такої інформації. Надані позивачем докази отримання дзвінків та повідомлень на мобільний телефон підтверджують факт отримання таких викликів і повідомлень, не можуть визнані належними, оскільки не містять інформації про особу, якою така інформація надана і не може бути перевірена у судовому засіданні. Доводи позивача про завдану йому моральну шкоду, яка полягає у наслідках ведення банкм щодо нього нечесної підприємницької практики у вигляді омани, про те, що йому заборонено виїзд за кордон, що він зобов'язаний додатково сплатити виконавчий збір, про примус в непередбачений способів виконувати цивільні зобов'язання, про приниження честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, допустимих та належних доказів на підтвердження порушення його прав позивач не надав. Позивачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що через неправомірні дії відповідача їм була завдана моральна шкода та не приведено жодного належного обґрунтування розміру моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн кожному.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 не надано належних доказів на підтвердження доводів щодо порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживачів», ведення нечесної підприємницької діяльності. Правовідносини, що виникли між сторонами, не стосуються стадії придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання та не може вплинути на економічну поведінку споживача щодо придбання продукції. Між сторонами склалися досудові, позасудові спори та спори зі зверненням сторін до суду з приводу кредитних відносин, а тому посилання апелянта на статтю 19 Закону України «Про захист прав споживачів», яка містить заборону нечесної підприємницької практики та включає в тому числі будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить в оману або є агресивною, є безпідставним.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не наведено обґрунтування своїх рішень та фактично надано дозвіл відповідачу в подальшому здійснювати будь-які подібні незаконні дії, тим самим втручаючись в особисте життя позивачів та порушуючи їхні конституційні права. Судами першої та апеляційної інстанцій під час вирішення спору не застосовано правові норми, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

У запереченні на касаційну скаргу відповідач ПАТ «Альфа-банк» просить касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 залишити без задоволення, а судові рішення без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що 13 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та банком укладено кредитний договір № 700002164, згідно з яким позичальник отримав 37 531, 69 доларів США. Цього ж дня з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитом між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором кредитор неодноразово звертався як у досудовому порядку, так і до суду щодо вирішення питань з урегулювання спірних кредитних правовідносин.

За змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо придбання продукції. Наведене свідчить, що правовідносини, які виникли між сторонами, не стосуються стадії придбання чи реалізації продукції, а, отже, не впливають на економічну поведінку позивачів як споживачів продукції.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії.

Досудові вимоги банку, телефонні та інші повідомлення із вимогою про належне виконання кредитного зобов'язання не є пропозицією щодо придбання товару (послуги), а є способами захисту кредитора свого порушеного права на повернення кредиту й платежів за ним, а тому колегія суддів погоджується із висновками судів про відсутність у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики.

Щодо поширення персональних даних позивачів, необхідно зазначити, що обставини надсилання відповідачем до посольств країн Європейського Союзу та США та отримання конфіденційної інформації вказаними адресатами судами із доказів у справі не встановлено. В межах касаційної суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв