Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2403/18
Номер провадження: 2/511/889/18
12 грудня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Теренчук Ж. В.,
секретаря Ніколас С.О.,
за участю позивача ОСОБА_1.,
представника позивача ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - Відділ надання адміністративних послуг Апарату Роздільнянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування належною їй квартирою №2 по вул. Щаслива, 53 (колишня вул.. Щербакова) м. Роздільна Одеської області, належну їй на праві особистої приватної власності.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2006 року. Відповідач ОСОБА_4 це її донька. Відповідач по справі з 2009 року в її будинку не проживає, не проживає вона в ньому і на даний час. Вирішити це питання в добровільному порядку з відповідач не можливо, так як місце донька знаходиться за межами України. ОСОБА_3 бажає розпорядитись належною їй власністю, а саме отримати житлово-комунальну субсидію, однак реєстрація відповідача за вказаною адресою створює їй перешкоди в цьому. Тому посилаючись на дані обставини, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою №2 по вул.Щаслива, 53 (колишня вул. Щербакова) в м. Роздільна Одеської області, так як ОСОБА_4 з 2009 року в квартирі не проживає.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити.
Представник третьої особи - ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 , так як комісією міської ради проведену перевірку по даній заяві та наданим актом підтверджено факт непроживання відповідача за вказаною адресою
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про невручення відповідачу повідомлення, в звязку з тим, що відповідач за адресою реєстрації не проживає.
Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 (колишня вул. Щербакова) в м. Роздільна Одеської області належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири серії ВСК №929200 від 18.01.2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10403705 від 14.04.2006 року. (а.с.9,10)
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно довідки відділу реєстрації актів громадянського стану Овідіопольського районного управління юстиції 18.10.1980 року, зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на Царан. (а.с.11)
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №207374, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису №153. (а.с.12)
Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №284719, виданого 03.08.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису №245, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_6 відновила своє дівоче прізвище ОСОБА_1. (а.с.13)
ОСОБА_7 18.06.2004 року уклала шлюб зі ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси на підставі актового запису №334. (а.с.14)
ОСОБА_1 зареєстрована по вул. Щербакова (нині вул.. Щаслива), 53 АДРЕСА_3 з 17.07.2006 року, ОСОБА_4 зареєстрована за вказаною адресою з 15.09.2009 року, що підтверджується копією домової книги. (а.с.15-17)
З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.10.2018 року, складеного комісією Роздільнянської міської ради, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4. З пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були прийняті комісією до уваги, встановлено, що ОСОБА_4 з 2009 року за адресою реєстрації не проживає. (а.с.18-19)
Даний факт в суді також підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які пояснили, що донька позивачки ОСОБА_1 з 2009 року не проживає в будинку позивача, витрати по його утриманню не несе.
Позивач просить визнати втратившими право на користування житлом відповідача, так як вона квартиру для проживання не використовує, витрат по її утриманню не несе, а її реєстрація в квартирі створює їй труднощі в розпорядженні та утриманні квартири, а тому суд вважає, що дані спірні відносини виникли щодо захисту права власності позивача на житло.
Дані правовідносини регулюються наступними нормами права.
У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Статтею 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.
Суд, дослідивши по справі надані сторонами докази, встановивши зміст спірних правовідносин і відповідність заявлених вимог нормам права, прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.
Позивач по справі ОСОБА_1 дійсно є одноособовим власником квартири АДРЕСА_2 (колишня вул.. Щербакова) в м. Роздільна Одеської області відповідно до наданих нею правовстановлюючих документів, зареєстрована у вказаній квартирі і використовує її для проживання, несе при цьому витрати на її утримання.
Оскільки позивач є власником вище зазначеної квартири, то відповідно має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю.
Відповідач по справі ОСОБА_4 є членом сім"ї позивача відповідно до ст.64 ЖК України, зареєстрована в квартирі ОСОБА_1 з її згоди і відповідно до норм Житлового кодексу України навіть після припинення сімейних стосунків автоматично право користування цим будинком не втратила.
Умови втрати права на користування житлом членами сім"ї власника житла викладені в ч.2 ст.405 ЦК України, і відповідно підставою для втрати прав на житло є відсутність членів сім"ї власника без поважних причин понад один рік.
Суд повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, прийшов до висновку, що дійсно вказана особа - відповідач по справі по місцю знаходження житла АДРЕСА_5 відсутня без поважних причини понад один рік, фактично в квартирі за даною адресою вказана особа не проживає, витрат по утриманню не ніс.
Про це свідчать і надані суду письмові докази позивача, а також покази допитаних по справі свідків.
Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що відповідач ОСОБА_4 не проживає за адресою реєстрації з 2009 року.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем по справі в ході її розгляду суду не надано жодних доказів, які б спростували вимоги позивача. Спроб вселитися примусово до квартири через суд з 2009 року відповідач ОСОБА_4 не робила, доказів того, що існують перешкоди або поважні причини для її не проживання в квартирі не надано.
Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 втратила право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишня вул.. Щербакова) в м. Роздільна Одеської області, так як не використовує квартиру для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по її утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування квартирою відповідач ОСОБА_4 втратила з 2009 року, що встановлено судом під час судового розгляду.
Дане рішення суду є підставою для зняття відповідача ОСОБА_4, з реєстрації за адресою АДРЕСА_6 (колишня вул. Щербакова) в м. Роздільна Одеської області, так як вона втратила право на користування житлом в звязку з не проживанням тривалий час за місцем реєстрації.
На підставі ст.383, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст. 150, 156 Житлового кодексу України, керуючись ст. 81, 259, 263-265, 268, 21-284,288,289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право на користування квартирою №2 по вул.Щасливій (Щербакова), 53 м. Роздільна Одеської області, яка належить на праві власності ОСОБА_1, в зв"зку з її відсутністю та непроживанням у квартирі - з вересня 2009 року.
Вказане рішення є підставою для звернення до Відділу надання адміністративних послуг Апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_4 з реєстрації за вказаною адресою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Ж. В. Теренчук