Ухвала

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 742/912/18

провадження № 61-46910ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Черкаси-Інформ-Ресурси», про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання нікчемним правочину від 03 травня 2008 року щодо транспортного засобу БМВ 524 1990 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, VIN:НОМЕР_2, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 О. В. та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 7 400,00 дол. США в порядку застосування наслідків нікчемного правочину.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що видача позивачеві довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом є правовідношенням з надання представникові повноважень діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє та за своєю природою не є договором купівлі-продажу транспортного засобу, а тому не може бути визнаний нікчемним.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2018 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у листопаді 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Крім того, до Верховного Суду у грудні 2018 року надійшло клопотанняОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що копію постанови суду апеляційної інстанції особа, яка подала касаційну скаргу, отримала 04 жовтня 2018 року та подала скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд приходить до висновку, що касаційна скарга не містить обставин, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, ціну позову, яка не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, складність справи,значення справи для сторін і суспільства.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк касаційного оскарження рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2018 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року.

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Черкаси-Інформ-Ресурси», про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв