ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2725/17 Головуючий суддя І інстанції Бібік О.В.
Провадження № 22-ц/818/991/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року в складі судді Бібіка О.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 28.11.2017 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики всього у сумі 8391858 грн. 21 коп.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказав, що 20.11.2014 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США зі строком повернення впродовж чотирьох років рівними частинами, однак не менше 50000 доларів США на рік. На підтвердження передачі грошових коштів ОСОБА_4 20.11.2014 року склав розписку. На сьогоднішній день ОСОБА_4 грошові кошти не повертає. Станом на 17.11.2017 року за офіційним курсом НБУ сума заборгованості в гривневому еквіваленті складає 5295280 грн. Вважав, що за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач повинен сплатити три проценти річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України). Крім того, позикодавець має право на отримання процентів від суми позики відповідно до ст. 1048 ЦК України. Сума процентів за прострочення за період з 21.11.2015 року по 17.11.2017 року відповідно до ст. 625 ЦК України складає - 79211,59 грн. Сума процентів за прострочення за період з 21.11.2016 року по 17.11.2017 року відповідно до ст. 625 ЦК України складає - 39388,18 грн. Сума процентів від суми позики за обліковою ставкою НБУ відповідно до ст. 1048 ЦК України складає 2 977 978, 44 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 8391858 грн. 21 коп. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було витребувано для огляду у позивача оригіналу розписки, яка у нього була на підготовчому судовому засіданні, чим було порушено процесуальний обов'язок всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів за ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Вказано, що висновок суду про недоведеність наявності у позивача оригіналу розписки є необґрунтованим.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.11.2014 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, на підтвердження якого 20.11.2014 року ОСОБА_4 склав розписку, в якій зобов'язався повернути вкладені грошові кошти ОСОБА_3 в сумі 20000 доларів США протягом чотирьох років рівними частинами, але не менше 50000 доларів США на рік. (а. с. 7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд мотивував свої висновки тим, що позивачем не надано доказів того, що у нього наявний борговий документ, а саме розписка від 20.11.2014, видана боржником ОСОБА_4 кредитору ОСОБА_3 в оригіналі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За правилами п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача факсом та електронною поштою 22.03.2018 суду була направлена заява про розгляд справи за відсутності позивач та його представника. У вказаній заяві зазначено, що оригінал розписки знаходиться у позивача та може бути наданий до суду на першу вимогу.

Нормою ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Норма процесуального закону - ст. 64 ЦПК України, що діяла на час пред'явлення позову 28.11.2017 передбачала, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Вказане дає підстави вважати, що висновок суду про відсутність у позивача оригіналу зазначеного документу без витребування для огляду його оригіналу, у разі наявності у суду сумнівів щодо його дійсності, не ґрунтується на вимогах закону та не є підставою для відмови у позові.

В той же час, суд апеляційної інстанції не погоджується зі встановленою районним судом обставиною, що між сторонами дійсно був укладений саме договір позики.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2014 ОСОБА_4 видав розписку наступного змісту:

«Я, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_1, зобов'язуюсь виплатити вкладені гроші ОСОБА_3 в сумі 200000 доларів США протягом чотирьох років рівними частинами неменше 50000 доларів США на рік.»

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13.12.2017, винесеної за результатами розгляду справи № 309/3458/14-ц, за яким за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд першої інстанції всупереч положень ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення не з'ясував, що з тексту розписки не вбачається, що відповідач отримав у позивача грошові кошти у борг та зобов'язався у зв'язку з цим повернути таку ж суму грошових коштів. При цьому зобов'язання виплатити вкладені гроші ОСОБА_3 в сумі 200000 доларів США не обумовлене попереднім отриманням позивачем вказаної суми доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Всупереч процесуального обов'язку надання доказів, передбаченого у ст.ст. 12, 80 ЦПК України, позивач не надав до суду першої інстанції належних і допустимих письмових доказів у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України та відповідно до ст. 1047 ЦК України, на підтвердження доводів позову про укладенні договору позики зі змістом, передбаченого у вказаній нормі ст. 1049 ЦК України.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_3 слід визнати недоведеними.

Таким чином, з огляду на те, що суд неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з порушенням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги спростовують висновки суду, колегія суддів на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення, та відмовляє у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити з інших підстав.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.