Постанова

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 607/18834/16-ц

провадження № 61-34211св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2016 року у складі судді Сливки Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Фащевської Н. Є., Щавурської Н. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 07 жовтня 2012 року до 22 травня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 За час шлюбу сторонами було придбано майно загальною вартістю 84 089,00 грн, а саме: шафу-купе в прихожу кімнату, вартістю 6 500,00 грн, шафу-купе у дитячу кімнату, вартістю 6 500,00 грн, кавоварку еспресо, вартістю 850,00 грн, мікрохвильову піч Samsung, вартістю 1 040,00 грн, миючий пилосос Zelmer, вартістю 1 690,00 грн, посудомийну машину Bosch SPV40E00, вартістю 4 100,00 грн, холодильник LG GV-P227 NLXV, вартістю 12 300,00 грн, газову плиту Gorenje К57375АХ, вартістю 4 400,00 грн, настінне кріплення X-DIGITAL PLB 118М, вартістю 350,00 грн, телевізор LED LG 47LM669T, вартістю 11 200,00 грн, крісла, вартістю 3 490,00 грн, міксер Zelmer, вартістю 329,00 грн, диван консул 3R, вартістю 17 890,00 грн, кондиціонер Panasonic CS/CU-E12MKD DELUXE, вартістю 9 450,00 грн, пральну машину Samsung, вартістю 4 000,00 грн.

Вказував, що після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя, тому ОСОБА_4, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02 червня 2016 року, просив суд здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши йому у власність: телевізор LED LG 47LM669T, настінне кріплення X-DIGITAL PLB 118М, пральну машину Samsung, холодильник LG GV-P227 NLXV, газову плиту Gorenje К57375АХ, загальному вартістю 45 450,00 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_6 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя і витребування майна.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що з 07 жовтня 2012 року до 22 травня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого набули спільне майно - зазначене у позовній заяві ОСОБА_4, частину якого останній самовільно, без її дозволу, виніс з квартири, в якій вони раніше спільно проживали.

У порядку поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_6 просила суд визнати за нею право власності на наступне майно: шафу-купе в прихожу кімнату, вартістю 6 500,00 грн, посудомийну машину Bosch SPV40E00, вартістю 4 100,00 грн, газову плиту Gorenje К57375АХ, вартістю 4 400,00 грн, настінне кріплення X-DIGITAL PLB 118М, вартістю 350,00 грн, телевізор LED LG 47LM669T, вартістю 11 200,00 грн, кондиціонер Panasonic CS/CU-E12MKD DELUXE, вартістю 9 450,00 грн, пральну машину Samsung, вартістю 4 000,00 грн, а всього майна вартістю 40 000,00 грн; та стягнути із ОСОБА_4 на її користь 2 044,00 грн компенсації у зв'язку із відступом від рівності часток і витребувати у ОСОБА_4 на її користь наступне майно: плиту газову Gorenje К57375АХ, посудомийну машину Bosch SPV40E00, пральну машину Samsung.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на майно, загальною вартістю 44 089,00 грн, а саме: шафу-купе в дитячу кімнату, вартістю 6 500,00 грн, кавоварку еспресо, вартістю 850,00 грн, мікрохвильову піч Samsung, вартістю 1 040,00 грн, миючий пилосос Zelmer, вартістю 1 690,00 грн, холодильник LG GV-P227 NLXV, вартістю 12 300,00 грн, крісла, вартістю 3 490,00 грн, міксер Zelmer, вартістю 329,00 грн, диван консул 3R, вартістю 17 890,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_6 право власності на майно, загальною вартістю 40 000,00 грн, а саме: шафу-купе в прихожу кімнату, вартістю 6 500,00 грн, посудомийну машину Bosch SPV40E00, вартістю 4 100,00 грн, газову плиту Gorenje К57375АХ, вартістю 4 400,00 грн, настінне кріплення X-DIGITAL PLB 118М, вартістю 350,00 грн, телевізор LED LG 47LM669T, вартістю 11 200,00 грн, кондиціонер Panasonic CS/CU-E12MKD DELUXE, вартістю 9 450,00 грн, пральну машину Samsung, вартістю 4 000,00 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2 044,00 грн компенсації у зв'язку із відступом від рівності часток у спільному майні подружжя.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 наступне майно: газову плиту Gorenje К57375АХ, посудомийну машину Bosch SPV40E00, пральну машину Samsung.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно було набуте сторонами за час шлюбу, тому це майно належить їм на праві спільної сумісної власності, їхні частки у цьому майні є рівними. Встановивши, що ОСОБА_4 самовільно, без згоди ОСОБА_6, вивіз частину майну, яка належить останній, суд витребував це майно у позивача. Вирішуючи питання про поділ майна подружжям, судом враховано інтереси сторін.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірне нерухоме майно було придбано сторонами за час шлюбу. Отже, це майно відповідно до статті 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно з частиною першою статті 70 СК України частки сторін у цьому майні є рівними. Встановивши, що відповідач розпорядилася спірним майном на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї, то суд стягнув з неї грошову компенсацію вартості 1/2 частини цього майна.

У касаційній скарзі, поданих у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6 врахував лише її інтереси, визнавши за нею право власності на газову плитку, посудомийну і пральну машини, що позбавляє його можливості використовувати ці речі.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Встановивши, що спірне майно було придбане сторонами за час шлюбу, при цьому відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням вказаних норм матеріального права та обставин справи, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, дійшли правильного висновку, що це майно відповідно до статті 60 СК України належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а згідно з частиною першою статті 70 СК України частки сторін у цьому майні є рівними.

Вирішуючи спір між подружжям, судами встановлено весь обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовано джерело і час його придбання та при визнанні права власності на конкретні речі за одним з подружжя, судом враховано інтереси сторін та їх потреба в цьому майні.

З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги на правильність висновку суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк