Справа № 309/3196/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 серпня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Бисага Т.Ю.,

з участю секретаря: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 19 лютого 2018 року у справі №309/3196/15-ц (Головуючий: Волощук О.Я.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 являється рідною сестрою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який і з дитинства виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді розумової відсталості з емоційно-вольовим порушенням, у нього недорозвинений інтелект, він емоційно нестійкий.

Внаслідок психічного захворювання ОСОБА_4 нездатний керувати своїми діями набувати для себе цивільних справ і самостійно здійснювати їх та виконувати свої цивільні обов'язки. Стан його психічного здоров'я такий, що він не розуміє наслідків своєї поведінки, не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації, правильно орієнтуватися у навколишньому середовищі. ОСОБА_4 впродовж всього свого життя перебував під постійним наглядом лікаря-психіатра і потребує систематичного лікування.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2016 року визнано ОСОБА_4 недієздатним, встановлено над ним опіку і призначено ОСОБА_3 його опікуном.

Наприкінці 2014 року позивач звернулася за правовою допомогою до адвоката і на адвокатський запит Хустським ДПТІ надано відповідь з доданими документами, згідно яких АДРЕСА_1, що належав на праві власності ОСОБА_4 проданий громадянину ОСОБА_2.

Укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 року, ОСОБА_4 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на розпорядження майном за адресою: АДРЕСА_2, оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. У зв'язку з цим, не відповідають дійсності положення договору про те, що укладення договору відповідає інтересам сторони продавця, волевиявлення продавця є вільним і усвідомленим, відповідає внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Крім того, ОСОБА_4 не отримував жодних грошових коштів за договором купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 року.

Із акту судово-психіатричного експерта №179 від 20.11.2014 року, висновку судово-психіатричного експерта №187 від 08.09.2016 року - ОСОБА_4 з дитинства хворіє на психічні захворювання, а тому на дату укладення оспорюваного договору не міг усвідомлювати значення своїх дій, у зв'язку з чим договір купівлі-продажу житлового будинку від 16.04.2015 року є недійсним.

Так як, ОСОБА_3 дізналася про порушення прав свого брата з дати отримання відповіді з Хустського ДПТІ і з цього часу вважає розпочався строк на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним.

Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Хустського районного суду від 19 лютого 2018 року поновлено строк звернення ОСОБА_3 до суду за захистом порушеного права.

Позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 29.10.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П., зареєстрований у реєстрі за №2789 та скасовано державну реєстрацію права власності.

Не погоджуючись із даним рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як позивач у судовому засіданні не довела поважність пропущеного нею строку і ця обставина судом не встановлювалася. Судом не надано належну оцінку тим обставинам, що за 10 місяців до укладення оспорюваного договору ОСОБА_4 оформив свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрував будинок у Хустському ДПТІ, сплачував при цьому кошти в банківських установах, і ні брат, ні сестра участі в цьому не приймали. На момент укладення договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_4 не був визнаний недієздатним, на обліку у психіатра не перебував, зовнішніх ознак хвороби при спілкуванні не виявляв і дані обставини стверджуються документами наданими нотаріусом, який на час укладення договору купівлі-продажу встановив його дієздатність. Твердження позивача про те, що ОСОБА_4 з дитинства не міг усвідомлювати своїх дій та потребував опіки, спростовується тим, що після смерті батьків він самостійно прийняв спадщину подавав заяви до органу місцевого самоврядування щодо оформлення земельної ділянки, проживав сам, працював по найму у людей і ніхто ним не опікувався.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1, яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_6, які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 29 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового АДРЕСА_2.

Даний будинок належав ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Хустською державною нотаріальною конторою від 08.10.2010 року за реєстровим №1-1805, зареєстрований в Хустському ДПТІ в реєстровій книзі №4 за реєстровим №902.

Згідно акту судово-психіатричного експерта №179 від 20.11.2014 року та висновку судово-психіатричного експерта №187 від 08.09.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виявляє ознаки вродженого недоумства стійкого хронічного психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (помірної дебільності) з емоційно вольовими порушеннями, обмеженою токсичною енцефалопатією, про що свідчать значні труднощі у засвоєнні шкільної програми, визнання непридатним до служби в армії, облік у психіатра, результати стаціонарних обстежень в психіатричних лікарнях та військовому шпиталі, неодноразові огляди психіатра в Хустському психонаркологічному диспансері, тривале систематичне зловживання спиртними напоями в анамнезі та клінічні ознаки - низький рівень знань, конкретно-образне сповільнення за темпом мислення, примітивність понять, звуження кола інтересів, ослаблена пам'ять, недорозвинений інтелект, недостатня критика, неврологічна симптоматика. По психічному стану ОСОБА_4 позбавлений здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_4 визнано недієздатним, встановлено над недієздатним ОСОБА_4 опіку і призначено ОСОБА_3 опікуном над недієздатним ОСОБА_4 і дане рішення набрало законної сили. Із пояснень лікар-психіатра ОСОБА_7 даними ним у суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_4 виявляє ознаки вродженого недоумства, стійкого хронічного психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості, що унеможливлювало розуміння своїх дій та здатність керувати ними.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, що вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, правова норма, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин обґрунтовано вважав, що укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 року, ОСОБА_4 не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на розпорядження майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається що 10.12.2014 року на запит адвоката Дубчак Н.С. направлено Хустським ДПТІ фотокопії матеріалів інвентарної справи на житловий будинок в АДРЕСА_2 і з цього часу ОСОБА_3 дізналася про порушення прав ОСОБА_4, а право на звернення до суду в інтересах брата виникло - 28.10.2016 року при визнанні судом ОСОБА_4 недієздатним та встановлення над ним опіки і суд першої інстанції із врахуванням обставин справи, що ОСОБА_4, який є недієздатним, потребує соціального захисту та з метою ефективного захисту порушеного права недієздатної особи обгрунтовано поновив строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 19 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Г.Г. Собослой