Справа № 184/1642/18
Номер провадження 2/184/558/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаш В.І., при секретарі Михайловій Т.В., розглянувши в м. Покров в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратив право користування ним»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд усунути йому перешкоди у користуванні будинком № 2 по вул. Робітнича в м. Покров Дніпропетровської області, які чинить ОСОБА_3 шляхом визнання його таким, що втратив право користування вказаним будинком.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності особисто належить будинок №2 по вул. Робітнича (колишня назва Пролетарська) в м. Покров (колишня назва Орджонікідзе) Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 29.04.2004 року виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області, серія САА № 246861 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.04.2004 року за №3468502, виданим КІІ «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації».

ОСОБА_2А є далеким родичем позивача, який звернувся до позивача з проханням надати йому дозвіл на реєстрацію в його будинку, так йому необхідно отримати паспорт взамін загубленого та для працевлаштування, а без реєстрації це зробити неможливо. 12.02.2013 року ОСОБА_1 дозволив тимчасово зареєструватись в його будинку ОСОБА_4 і вони узгодили та підписали договір, що через рік він зобовязується самостійно знятись з реєстрації з його буднику. ОСОБА_2 у звязку з реєстрацією в будинку позивача взагалі не проживав, своїх речей та іншого майна не зберігав, а лише числився зареєстрованим. Відповідач запевнив позивача, що після спливу строку договору найму він самостійно зніметься з реєстрації місця проживання з будинку позивача, але станом на теперішній час він безпідставно цього не зробив.

З моменту реєстрації та по теперішній час відповідач ніколи в будинку позивача не проживав, особистих речей ніколи не зберігав, за комунальні послуги не сплачував, домогосподарством не займався, будинок ніколи не утримував.

Практично з моменту реєстрації відповідача позивач більше не бачив. ОСОБА_2 будь-яких стосунків з ОСОБА_1 не підтримує. Місце фактичного проживання відповідача позивачу невідомо і ніхто з сусідів його в цьому будинку не бачив.

Позивач з відповідачем не спілкується, так як він приховує місце свого проживання і не бажає спілкуватись з ним. Починаючи з 2014 року та по цей час позивач намагався самостійно встановити місце постійного проживання відповідача з метою, щоб він знявся з реєстрації з його будинку, однак це результатів не дало.

14.09.2017 року, а також 15.08.2018 року головою квартального комітету №8 ОСОБА_5 двічі обстежувався будинок позивача і було встановлено, що дійсно ОСОБА_2 з моменту реєстрації та по теперішній час в будинку №2 по вул. Робітнича в м. Покров Дніпропетровської області, який належить позивачу на праві приватної власності, не проживав та не проживає, особистих речей не зберігає, за комунальні послуги не сплачує, домогосподарством не займається, будинок не утримує. Місце фактичного проживання відповідача невідомо і ніхто з сусідів його в цьому будинку не бачив. Це підтвердили своїми підписами і свідки з числа сусідів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року №1382-ІV, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попередньою місця проживання. Однак відповідач не зробив передбачених законом дій на протяти дуже тривалого часу.

Згідно ч. 1 ст. 5 (Реєстрація місця проживання внутрішньо перемішеної особи) Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб від 20 жовтня 2014 року №1706-VІІ» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Згідно ч. 3 цієї статті, у випадку зміни фактичного місця проживання внутрішньо переміщена особа повідомляє про це у найближчий територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), протягом 10 днів.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування за розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом знятті особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, наявність чи відсутність особи таких прав, яка регулюються нормами житлового законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України).

Відповідач з 2013 року не проживає в будинку позивача, не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів, які нараховуються йому у зв'язку з його реєстрацією і це він вимушений робити за нього та за свої особисті кошти. До теперішнього часу фактично для позивача є загроза, що відповідач теоретично має право, так як має реєстрацію в будинку позивача, зайти в його власність (будинок) і вчиняти будь-які протиправні дії. Позивач не бажає, щоб відповідач значився зареєстрованим в його власності. Із-за реєстрації в будинку позивача він втратив право на отримання субсидії за комунальні платежі і не може отримати субсидію, поки він буде зареєстрований. А коштів позивача недостатньо для сплати комунальних платежів за них. Своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідач чинить позивачу як власнику перешкоди в користуванні власністю.

Згідно ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до Конституції України та ст. 221 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5 роз'яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Хоча відповідач не був членом сімї, однак є далеким родичем.

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні будинком № 2 по вул. Робітнича в м. Покров Дніпропетровської області, які чинить ОСОБА_3 шляхом визнання його таким, що втратив право користування вказаним будинком.

Керуючись ст. ст. 16, 317, 321, 346, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259 263, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратив право користування ним» - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди у користуванні будинком № 2 по вулиці Робітнича в місті Покров Дніпропетровської області, які чинить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом визнання його таким, що втратив право користування вказаним будинком.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_8