Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"31" липня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., при секретарі Атановій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником квартири № 47 у будинку №31, розташованого по вулиці Героїчній в м.Маріуполі Донецької області на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2003 року. На момент вселення до квартири, а саме з 01.02.2003 року, окрім позивачки ніхто не проживав. Пізніше зясувалося, що з 07.07.1992 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована невідома особа позивачу ОСОБА_2. З моменту придбання позивачкою даної квартири ОСОБА_2 не проживає, комунальні послуги не сплачує. ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачка та її представник ОСОБА_3 надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 31.07.2018 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №82 від 01.02.2003 року ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_3, що підтверджено витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно за № 41848 від 13.02.2003 року виданим МКП «Маріупольське БТІ».

З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_3, а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що повязані з володінням та користуванням цим майном.

З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2.

З інформаційної довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 30.01.2018 року встановлено, що відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 07.07.1992 року.

Згідно акту №2 від 05.05.2018 року, складеного головою ОСББ «Героїчна, 31» встановлено, що відповідач по справі зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, однак не проживає за вказаною адресою з лютого 2003 року по теперішній час.

За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2003 року, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 280-281 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Н. В. Литвиненко