Справа № 206/1206/18
Провадження № 2/206/611/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Мороза К.Т.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Починаючи з жовтня 1993 року позивач постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ДанченкаАДРЕСА_1, де також зареєстрована. На момент вселення до квартири, вона була одружена з відповідачем, який також був зареєстрований за вказаною адресою. В 2000 році будь-які відносини сторін були припинені, відповідач залишив позивача з двома малолітніми дітьми та пішов проживати в інше місце. Рішенням суду від 24.06.2016 шлюб між сторонами було розірвано. На сьогоднішній день, позивач має намір скористатись своїм правом на приватизацію вказаної квартири, однак, реєстрація відповідача у квартирі позбавляє її реалізувати це право. На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, позивач просила визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича ДанченкаАДРЕСА_1 (а.с. 3-5).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що дійсно з 2000 року не проживав за місцем реєстрації. Позовні вимоги визнав, однак просив надати йому час аби знайти інше місце для реєстрації. Додатково пояснив, що за місцем свого фактичного проживання (в іншій області) придбав, на підставі розписки, будинок, документи ще не оформив.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

21.03.2018 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Судові засідання призначені 23.04.2018, 22.05.2018, 01.06.2018, 23.07.2018, 06.08.2018 були відкладені у звязку із неявкою відповідача, а також відсутністю інформації про його належне повідомлення про розгляд даної цивільної справи. Судом були направлені запити до відділу поліції, комунальних підприємств на предмет наявності інформації про місце проживання/перебування відповідача та будь-якої іншої інформації відносно відповідача.

30.08.2018 судом постановлено ухвалу про направлення доручення Бердянському міськрайонному суду Запорізької області про вручення копії позовної заява з додатками відповідачу та зясування у нього його думки щодо заявлених вимог, провадження у справі було зупинено.

22.11.2018 провадження у справі поновлено, в звязку із надходженням до суду результатів виконання доручення.

05.12.2018 на електронну адресу від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника.

Під час розгляду справи судом заслухано думку представника позивача, пояснення відповідача, допитано свідків, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

12.12.2018 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

13.10.1990 ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (до шлюбу Черненко) ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 566, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії ІV № 337816 (а.с. 7).

Відповідно до копії ордеру на жилу площу, виданого 28.09.1993 Дніпропетровською міською радою народних депутатів Бюро по обміну жилою площею, ОСОБА_2, тобто позивачу, було надано дозвіл на вселення у жиле приміщення: за адресою: м. Дніпропетровськ (стара назва), вул. Немировича ДанченкаАДРЕСА_1. В ордері також зазначені особи, які мають відношення до особи на імя якого видано ордер: ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_6 дід, ОСОБА_7 баба (а.с. 6).

24.06.2016 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 13.10.1990 Виконавчим комітетом Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська (актовий запис № 566) було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 не змінено. Рішення суду набрало законної сили 01.08.2016 (а.с. 8-9).

Згідно довідки № 9853 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.10.2017, за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича ДанченкаАДРЕСА_1 зареєстровані, крім інших, позивач та відповідач (а.с. 10).

У відповідності до листа Відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» № 2280/3300 від 23.08.2018 за адресою: м. Дніпропетровськ (стара назва), вул. Немировича ДанченкаАДРЕСА_1 було відкрито особовий рахунок на ОСОБА_3, який отримував пільгу учасника бойових дій у розмірі 75 відсотків та яка поширювалась на членів його сімї: ОСОБА_2 дружину, та дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 68).

З показів свідків, наданих у судовому засіданні, було встановлено, що відповідач за адресою місця реєстрації тривалий час не проживає.

Відповідно до акту складеного 16.11.2017 комісією у складі ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, та затвердженого директором КП «ЖГСР» ДМР, ОСОБА_3, тобто відповідач, з 2000 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ДанченкаАДРЕСА_1, без поважних причин, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей у квартирі не має (а.с. 11).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 2000 року за адресою реєстрації місця проживання не проживає.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Дані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, відповідно до ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_8 народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передання займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Таким чином, реєстрація місця проживання відповідача за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича ДанченкаАДРЕСА_1, покладає обовязок на позивача, у разі наміру реалізації права на приватизацію квартири, на отримання від відповідача відповідної письмової згоди.

В той же час, судом було встановлено, що між сторонами шлюб було розірвано, будь-які стосунки припинені, відповідач з 2000 року за місцем реєстрації не проживає, на квартиру не претендує.

Так, ст. 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, враховуючи той факт, що відповідач дійсно не проживає в квартирі за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича ДанченкаАДРЕСА_1, тобто за місцем реєстрації, без поважних причин понад шість місяців, оскільки проживає у іншому місті, з заявами про усунення перешкод в користуванні житловою площею не звертався, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача та відповідача, допитавши свідків, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 58, 71, 72 ЖК УРСР, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3/А РНОКПП НОМЕР_2), третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (місцезнаходження: вул. Старокозацька, 58, каб. 213) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: місто Дніпро, вулиця Немировича - ДанченкаАДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.12.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак