ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22ц/807/198/18 Головуючий у 1 інстанції Жукова О.Є.
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 про відшкодування збитків.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді.

В обґрунтування зазначив, що його не було викликано до судового засідання, в зв'язку з чим він був позбавлений можливості надати докази на підтвердження його позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали судді, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 з позовними вимогами щодо проведення розслідування з приводу дій судді, притягнення судді до кримінальної відповідальної за винесення неправосудного рішення, відшкодування витрат, пов'язаних з доказуванням факту винесення суддею неправосудного рішення.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" судам роз'яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У зв'язку з цим, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законам порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Зазначене відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення витрат на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали судді, суд першої інстанції правильно виходив із того, що підставою звернення позивача з позовними вимогами до суду є оскарження виключно процесуальних дій суду, пов'язаних з розглядом справи позивача.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог про проведення розслідування з приводу дій судді, притягнення судді до кримінальної відповідальної за винесення неправосудного рішення, оскільки внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового розслідування здійснюється в порядку, визначеному КПК України.

Посилання ОСОБА_3 на не виклик його в судове засідання не може бути прийнято до уваги, оскільки стаття 122 ЦПК України в редакції на час постановлення ухвали судді не передбачала вирішення питання щодо відкриття провадження у справі в судовому засіданні з викликом сторін, аналогічний порядок визначений ст. ст. 186, 187 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судді є такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів ,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2017 року про відмову у відкритті провадження у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: