Справа №718/1283/13-ц
Провадження №4-с/718/28/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2018 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., з участю секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кіцмань заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, ТзОВ «Українська експертна група», ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця по виконанню рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.10.2014 року по справі № 718/1283/13-ц.

У вересні 2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява в порядку ст.150 ЦПК України в якій він просить зупинити реалізацію нерухомого майна - торгово-побутового комплексу з готельними номерами, загальною площею 1097,10 кв.м. та земельної ділянки, кадастровий номер 0:01:003:0368, що знаходяться за адресою с.Банилів, вул. Романенка,1а, Вижницького району, Чернівецької області, до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду вищевказаної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали заяви, приходжу до наступного висновку.

У ст.ст.149, 150 ЦПК України містяться положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Зокрема, згідно з ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим ст. 18 ЦПК України установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII. Судовий контроль за виконанням судових рішень.

Разом із тим, згідно з роз'ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Так, Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Таким чином, розглядаючи заяву про зупинення реалізації нерухомого майна в рамках заявленої скарги на дії державного виконавця у порядку ст.ст.447, 450 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення реалізації майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Слід зазначити, що право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст.3,10 ЦПК України.

Враховуючи, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст.149,150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, суд вважає, що у задоволенні такого клопотання слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 447, 450 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо зупинення реалізації нерухомого майна - торгово-побутового комплексу з готельними номерами, загальною площею 1097,10 кв.м. та земельної ділянки, кадастровий номер 0:01:003:0368, що знаходяться за адресою с.Банилів, вул. Романенка,1а, Вижницького району, Чернівецької області відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Чернівецької області.

Суддя: