Головуючий суду 1 інстанції - Акулов Є.М.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 414/1064/17
Провадження № 22-ц/810/159/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

участники справи:

позивач - ОСОБА_2,

співвідповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 червня 2018 року (ухвалене у складі судді Акулова Є.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Житловий будинок межує з будинком, де мешкають відповідачі. На подвір'ї відповідачів розташовані два житлових будинки, побутові стоки з каналізації яких зведені в єдину вигребну каналізаційну яму (вигреб), яка побудована ними на відстані 4-5 м від межі земельної ділянки та 8 м до санітарної зони (стіна літньої кухні житлового будинку НОМЕР_1) та 5 м від колодязя централізованого водопостачання. При накопиченні каналізаційних стоків зловонний запах поширюється по території всього двору, а у разі їх відкачування у дворі неможливо дихати та вести нормальний спосіб життя. Також в порушення вимог ст. 317 Цивільного кодексу України, п. 2.22 санітарних правил, відповідачами не дотримано жодної норми щодо розміщення вигребної ями, внаслідок чого порушено умови існування та користування будинком позивачем.

Також зазначено, що впритул до огорожі, що розмежовує земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, відповідачами побудований вольєр для утримання собак. Вольєр замощений бетонною плиткою з облаштуванням канави для стікання фекальних стоків в сторону його будинку. Його житловий будинок, з земельною ділянкою, розташовані за рельєфом місцевості нижче ніж земельна ділянка відповідачів. Крім того, існуюча водогінна канава не вміщує весь обсяг стоків, особливо у весняно-осінній період в період значних опадів, і всі фекальні стоки від собак течуть до двору позивача. Фекалії накопичуються і створюють зловонний запах. Не витримано норми відстаней при розміщенні споруди - вольєру для утримання собак, внаслідок чого його (позивача) позбавлено права користування житловим будинком та земельною ділянкою, постійного перебування у дворі особливо у літній період, приймання їжі на території двору.

Ще одним порушенням, вважає позивач, є те, що не дотримано норм інсоляції житлової кімнати житлового будинку НОМЕР_1 - на відстані менше 1 м від вікна будинку відповідачами побудовано паркан із суцільних залізобетонних плит, висотою до 2,2 м, що унеможливлює проникнення природного світла у спальну кімнату будинку і призводить до неможливості її використання з природною інсоляцією.

З огляду на зазначене, позивач просив зобов'язати відповідачів: знести вигребну каналізаційну яму (вигреб) у дворі будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_3; знести вольєр для собак, який прибудований до забору, що розмежовує земельні ділянки по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5; здійснити переобладнання забору із залізобетонних плит напроти вікон житлового будинку по АДРЕСА_6, шляхом його заміни на іншу огорожу, що пропускає природне освітлення, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 20.06.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_5, звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров.Піщаний, 8 (том 1, а.с. 16-18, том 2, а.с.119-122).

У той же час власником домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_7, є ОСОБА_3 (том 1, а.с. 76-78, 95-96, том 2, а.с.97-104, 117).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.316, ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Аналогічні приписи містяться у ч.5 ст.319 ЦК України.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно із ч.3 ст.13 Конституції України, ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов'язує.

При цьому, у відповідності до приписів ч.4 ст.13 Конституції України, захист прав усіх суб'єктів права власності забезпечує держава.

Разом із тим, згідно із ст.391 ЦК України і сам власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що останній не є належним відповідачем у справі, оскільки єдиним власником домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_8 є ОСОБА_3.

З такою позицією суду погодилася і представник апелянта - ОСОБА_5 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання здійснити переобладнання огорожі напроти вікна житлового будинку, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні переконливі докази порушення відповідачем норм інсоляції житлової кімнати будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 м.Кремінна, яке орієнтоване у бік садиби ОСОБА_3.

З таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що вздовж межі домоволодінь НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_12 відповідачем ОСОБА_3 побудовано огорожу (паркан) із суцільних бетонних плит.

Встановлено, що вказаний паркан побудовано з порушенням вимог п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44, у відповідності до яких розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки" та СНІП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

При цьому, системно проаналізувавши положення ст.ст.380-381 ЦК України та зміст технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) по провулку Пісчаному, 10 міста Кремінна Луганської області, апеляційний суд вважає, що визначення «житловий будинок (садибного типу)» слід розуміти як об'єкт нерухомості, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних приміщень, будівель і споруд (у тому числі - паркану).

Встановлено, що суцільний паркан побудовано відповідачем із бетонних плит, які не пропускають природнє освітлення, на відстані 0,94 м від вікна житлової кімнати будинку позивача.

При цьому висота та розташування огорожі (оцінені у співвідношенні з висотою та розташуванням вікна позивача), непрозорість матеріала (суцільний бетон), на думку колегії суддів, безумовно свідчать про порушення законодавчо встановленої нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості житлової кімнати по АДРЕСА_2, 8 м.Кремінна, оскільки фактично виключають доступ сонячних променів до житлового приміщення кімнати та значно знижують можливість її природнього освітлення.

До аналогічних висновків прийшов судовий експерт за результатами судової будівельно-технічної експертизи (том 1, а.с.169-177) та комісія з обстеження присадибної ділянки з питань порушень будівельних норм та правил (том 1, а.с.12-13).

Жодних доказів на спростування таких висновків відповідачем суду не надано.

При таких обставинах колегія суддів приходить до висновку, що з боку ОСОБА_3 внаслідок затінення вікна збудованим нею парканом дійсно наявні перешкоди у здійсненні позивачем права належного користування своїм майном - житловою кімнатою у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_9.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання знести вольєр для собак, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просив суд зобов'язати відповідачів знести вольєр для собак, який прибудований до забору, що розмежовує земельні ділянки про АДРЕСА_10.

Разом із тим, під спорудою «вольєр» ОСОБА_2 мав на увазі частково відокремлену ділянку території двору відповідача, огорожену парканом із металевої сітки, межевим бетонним парканом та капітальними будівлями домоволодіння, що вбачається із пояснень представника позивача та фототаблиці, що долучена до матеріалів справи (том 1, а.с.71, 74).

Оскільки на цій ділянці території двору мешкають собаки і правила їх утримання, на думку ОСОБА_2, відповідачем порушуються, позивач просив зобов'язати власника домоволодіння по АДРЕСА_11 знести вольєр для собак.

При цьому будь-яких виражених ознак того, що така територія земельної ділянки є саме місцем для постійного утримання собак, а, тим більше, є саме вольєром для такого утримання - із матеріалів справи не вбачається.

В технічному паспорті на домоволодіння НОМЕР_2 по АДРЕСА_12 будівлі або споруди під назвою «Вольєр» або «Загородка для утримання собак» не міститься (том 2, а.с.98-104).

Більше того, із фототаблиці, що долучена до матеріалів справи, чітко видно, що територія уздовж паркану, розташованого між домоволодіннями позивача і відповідача, на якій мешкають собаки, і яку позивач називає «вольєром» не є повністю огороженою, у зв'язку із чим собаки мають можливість використовувати і інші ділянки подвір'я (том 1, а.с.73-74).

Встановлено і не заперечується представником позивача, що на присадибній ділянці за вказаною адресою містяться саме відокремлені ділянки території, на яких відповідачем також утримуються ці ж собаки та які мають всі ознаки споруди «Вольєр», але щодо них у позивача претензій до відповідача немає.

Зазначене у повній мірі підтверджується і висновком № 2659 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 07.05.2018 року (зокрема, додатком № 1), де зафіксовано наявність відокремленого вольєру для собак на земельній ділянці відповідача, але на протилежній від домоволодіння НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 стороні подвір'я (том 1, а.с.172-звор.-173, 177).

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із думкою судового експерта щодо наявності у домоволодінні НОМЕР_2 по пров. Піщаному уздовж бетонного забору на межі домоволодіння НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 м.Кремінна саме вольєру для утримання собак, оскільки такий висновок суперечить фактичним обставинам справи.

Крім того, знесення конструктивних елементів, які частково огорожують територію для утримання собак відповідача (саме із якою пов'язані вимоги позивача), є взагалі не можливим, оскільки представляють собою:

- паркан із металевої сітки, яка носить і інше практичне призначення - відокремлення різних частин подвір'я;

- бетонний паркан між домоволодіннями сторін у справі;

- житловий будинок відповідача.

Також, на думку апеляційного суду, вимоги позивача пов'язані саме із порушенням правил утримання собак відповідачем, але жодних підтверджень притягнення ОСОБА_3 або членів її сім'ї до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.154 КУпАП (Порушення правил тримання собак і котів), суду не надано.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання знести вольєр для собак.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання знести вигребну яму (вигреб) у дворі будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 м.Кремінна колегія суддів зауважує наступне.

Із позовної заяви вбачається, що позивач просив суд зобов'язати відповідача знести вигребну каналізаційну яму (вигреб) у дворі будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, посилаючись на створення останнім небезпечних перешкод у користуванні його (позивача) житловим будинком та земельною ділянкою. Так, зазначив ОСОБА_2, ОСОБА_3 не дотримано норм розміщення вигребної ями, внаслідок чого зловонний запах поширюється по території всього двору позивача.

Порушення нормативних актів (ДБН 360-92**, Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць) відповідачем відображено і у висновку № 2659 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 07.05.2018 року. Зокрема, встановлено, що каналізаційна яма (вигріб), яка розташована на території домоволодіння НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, не відповідає вимогам зазначених нормативних актів, що регламентують нормативну відстань щодо такої споруди не менше 15 метрів.

Разом із тим, судовий експерт зауважив, що конфігурація земельної ділянки відповідача має такі геометричні розміри, що будь-яке переміщення каналізаційної ями (вигрібу) в межах цієї земельної ділянки не буде відповідати зазначеним нормативним актам.

При цьому підпунктом 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць встановлено, що рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, зберігаються у вигрібних ямах (вигребах). Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об'єм вигребу розраховується, виходячи з чисельності населення, що ним користуються. Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення.

Встановлено і не оспорюється учасниками справи, що вигрібна яма (вигреб) у дворі будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 м.Кремінна є водонепроникною та має щільно прилягаючу кришку.

Вказане перешкоджає фільтрації фекальних стоків у грунті та розповсюдженню зловонних запахів, що, крім іншого, підтверджується п.2 акту, складеного 20.10.2016 року комісією органу місцевого самоврядування (том 1, а.с.12).

Відсутність зловонних запахів в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила і допитання в якості свідка дружина позивача - ОСОБА_7, зазначивши, що відчувала неприємний запах лише одного разу - при відкачуванні рідких відходів з вигребу.

При таких обставинах Кремінський районний суд вірно встановив, що вигреб хоча і розміщений з порушенням законодавчо встановлених норм, але його відсутність буде порушувати вимоги підпункту 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць і може призвести до екологічного забруднення та антисанітарного стану на подвір'ях обох сторін у справі.

Крім того встановлено, що вигребна яма (вигреб) не зазначена у технічному паспорті на житловий будинок (домоволодіння) по провулку Пісчаному, 10 міста Кремінна Луганської області.

При цьому будь-яких документів, які б давали відповідачу право на будівництво вигребної ями на подвір'ї суду не надано, як і не надано будь-яких підтверджень того, що вказана споруда існувала до придбання ОСОБА_3 зазначеного домоволодіння.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Разом із тим встановлено, що ані відповідний орган державної влади (або органу місцевого самоврядування), ані ОСОБА_2 до суду з позовом про знесенню об'єкту самочинного будівництва за рахунок особи, яка здійснила таке будівництво, не зверталися.

При цьому апеляційний суд зауважує, що підстави позову, який розглядається, є відмінними від підстав, передбачених статтею 376 ЦК України.

При таких обставинах, приймаючи до уваги такі принципи цивільного судочинства як верховенство права, диспозитивність та пропорційність, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання знести вигребну каналізаційну яму (вигреб) у дворі будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 м.Кремінна є обгрунтованими.

Згідно із п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , а, згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20.06.2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання здійснити переобладнання огорожі напроти вікна житлового будинку. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 здійснити переобладнання частини бетонної огорожі напроти вікна житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_13, шляхом її заміни на іншу огорожу, що пропускає природнє освітлення. В іншій частині рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20.06.2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 червня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання здійснити переобладнання огорожі напроти вікна житлового будинку.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 здійснити переобладнання частини бетонної огорожі напроти вікна житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_13, шляхом її заміни на іншу огорожу, що пропускає природнє освітлення.

В іншій частині рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 грудня 2018 року.

Головуючий Є.В. Коротенко

Судді: Ю.В. Єрмаков

В.М. Луганська