САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/830/18
Провадження №2/726/234/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2018 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., ри секретарі Голик В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла у звязку з невиконанням відповідачем умов договору б/н від 10.11.2008р., з яким відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позов обгрунтовує тим, що відповідач шляхом підписання анкети-заяви від 23.01.2014р. приєднався до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» та встановлених позивачем тарифів на банківські послуги, які розміщені на офіційному сайті позивача.

В обгрунтування розміру позовних вимог позивач подав розрахунок заборгованості за договором №б/н від 10.11.2008р., відповідно до якого станом на 31.03.2018 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 113636,34 гривні.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав. Пояснив, що 12.04.2014р. у Печерському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в м.Києві повністю погасив заборгованість (близько 4000 грн.) і співробітник банку запевнила відповідача у повному розрахунку, тому він при ній знищив свою банківську карту. Зазначив, що був впевнений у відсутності будь-якої заборгованості перед банком, тому після 12.04.2014р. жодних коштів в рахунок погашення боргу не вносив і не міг вносити з огляду відсутність банківської карти.

ОСОБА_2 кредитного договору та виконаний позивачем розрахунок заборгованості не визнав, посилаючись на те, що не підписував жодних додатків до договору, зокрема ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг та Тарифів на банківські послуги. Вказав, що станом на дату отримання банківської карти (укладення договору) редакція ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг та Тарифів не відповідала тим, які позивач застосував при розрахунку заборгованості та штрафних санкцій.

Зазначив, що штрафні санкції нараховані неправомірно і неправильно розраховані, зокрема пеня розрахована не у процентному відношенні до суми заборгованості. Вважає, що банк не надав йому жодних послуг у звязку з нарахуванням такої складової кредиту, як комісії. Стверджує, що практично вся сума заборгованості за кредитним договором є штрафними санкціями за порушення строків повернення кредиту.

Пояснив, що суми нарахованих позивачем штрафних санкцій (109852,39 грн.) багатократно перевищують розмір заборгованості за кредитом (3783,95 грн.), у звязку з чим з урахуванням обставин справи просив суд відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір неустойки.

Відповідач подав суду заяву про застосування позовної давності до позовних вимог, в тому числі спеціальної позовної давності до штрафних санкцій і пені.

У своєму відзиві на позов відповідач відповідно до положень ст.93 ЦПК України поставив позивачу три запитання. Позивач не надав відповіді на поставлені відповідачем запитання у передбаченій законом формі заяви свідка.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому повністю підтримав позовні вимоги. У своїй відповіді на відзив зазначає, що зміст кредитного договору зафіксовано в кількох документах: анкеті-заяві позичальника, ОСОБА_2 і правилах надання банківських послуг та Тарифах. Вказує, що підписана відповідачем 23.01.2014р. анкета-заява згідно ст.634 ЦК України є доказом укладення між сторонами договору приєднання.

До відповіді на відзив позивач додав копію ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг у формі видруку з сайту банку, анкету-заяву про приєднання відповідача до ОСОБА_2 і Правил надання банківських послуг від 23.01.2014р. та виписку по рахунку відповідача.

У своїй відповіді на відзив позивач посилається на те, що відсутні підстави для застосування позовної давності, оскільки відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту є кінцева дата терміну дії банківської карти відповідача. Зазначає, що термін дії банківської карти відповідача встановлено до кінця жовтня 2017 року, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні.

В судове засідання позивач не зявився, у своїй позовній заяві вказав про можливість розгляду справи за відсутності його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні дав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Позов не визнав, вважає його необґрунтованим. Вказує, що у справі відсутні докази про приєднання відповідач до конкретної редакції ОСОБА_2 і Правил надання банківських послуг чи тарифів на банківські послуги. Не визнає застосовані позивачем процентні ставки при розрахунку процентів та пені. Вважає неправомірним застосування штрафних санкцій, розмір яких (109852,39 грн.) багатократно перевищує розмір заборгованості за кредитом (3783,95 грн.).

Зазначив, що позивач не обгрунтував свій позов чинними на момент укладення договору Умовами і правилами надання банківських послуг чи тарифами банку, а також не подав суду жодного додатку до кредитного договору, який підписаний відповідачем. Тому застосована позивачем процентна ставка, комісія та штрафні санкції не погоджені сторонами у належній формі як умови договору.

Звернув увагу на розбіжності в номерах банківської карти відповідача, що зазначені у виписці по рахунку та поданому суду листі від 06.08.2018р. №30.1.0.0/2-20180428/306, які унеможливлюють встановлення обставин щодо заборгованості по банківській карті відповідача.

Вказав, що згідно доданої банком до відповіді на відзив виписки по рахунку відповідача, він останній раз вніс кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом 12.04.2014р. Внесені на рахунок 02.07.2014р. і 29.09.2015р. кошти вносилися не відповідачем і мали інше цільове призначення. Тому наявні підстави стверджувати, що право позивача було порушено в 2014 році.

Пояснив, що згідно виписки по рахунку банк вперше застосував до відповідача штрафні санкції за прострочення повернення кредиту 01.04.2014р., тому саме з цієї дати позивач сам визнав факт порушення свого права на своєчасне повернення кредиту. Тому доводи позивача про відсутність підстав для застосування позовної давності вважає необгрунтованими. Підтримав заяву про застосування загальної та спеціальної позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.01.2014р. відповідач підписав анкету-заяву від 23.01.2014р. про приєднання до ОСОБА_2 і Правил надання банківських послуг в КБ «Приватбанк». Разом з тим, позивач не надав суду підписаний відповідачем примірник ОСОБА_2 і Правил надання банківських послуг та тарифів на банківські послуги. Тому суд не має можливості встановити, до яких саме умов кредитного договору приєднався відповідач та які саме тарифи слід застосовувати до наданих йому банківських послуг.

Позивачем подано суду примірник ОСОБА_2 і Правил надання банківських послуг, який є витягом із сайту банку станом на момент розгляду спору, а не на момент укладення договору чи отримання відповідачем кредиту. Так, з тексту наданих позивачем ОСОБА_2 і Правил надання банківських послуг вбачається, що він за формою є не нормативним актом, підписаним уповноваженою особою банку, а рекламно інформаційним матеріалом. В тексті є умови, датовані 2014 та 2015 роками, тому досліджена судом редакція ОСОБА_2 і Правил надання банківських послуг не може вважатися такою, що діяла станом на момент укладення договору.

Відповідно до положень ч.1, ч.3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість його сторін. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами ч.1 ст.1067, ч.1 ст.1054 ЦК України договір банківського рахунка та кредитний договір укладаються на умовах, погоджених обома сторонами. Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач погодив умови кредитного договору, до якого він приєднався.

Згідно вимог ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Тому всі погоджені сторонами умови такого договору, навіть якщо вони викладені у кількох різних документах, повинні бути зафіксовані у письмовій формі та підписані обома сторонами. Проте відповідач не підписував жодних документів, в яких викладені умови кредитного договору.

Згідно приписів ч.2 ст.1056 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Розрахована банком заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 113636,34 грн. складається із заборгованості за кредитом у сумі 3783,95 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом за період по 31.03.2018р. включно у сумі 99534,22 грн., заборгованість за пенею та комісією за період по 31.03.2018р. включно у сумі 4668,82 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг за вказаний вище період у загальній сумі 5649,35 грн.

Доводи відповідача про те, що він 12.04.2014р. повністю розрахувався за кредитною заборгованістю, проте працівник банку провів на його рахунок замість 4000 грн. лише 200 грн., суд не бере до уваги, оскільки відсутні докази на підтвердження таких обставин, зокрема про притягнення банківського працівника до юридичної відповідальності.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку з рахунку відповідача, судом встановлено, що станом на 31.03.2014р. у відповідача виникла заборгованість у сумі 3708,68 грн., яка в подальшому до моменту подання позову не збільшувалась. Відповідач виконав останній платіж в рахунок погашення заборгованості 12.04.2014р., після чого жодного разу кошти на свій рахунок не вносив.

Всі інші відображені у виписці операції повязані із збільшенням заборгованості по даному банківському рахунку, окрім двох випадків поступлення коштів на рахунок:

- 02.07.2014р. поступили кошти у сумі 17,82 грн., проте ці кошти не вносив відповідач, а мало місце автоматичне погашення простроченої заборгованості банком;

- 29.09.2015р. поступили кошти у сумі 13,36 грн., проте ці кошти не вносив відповідач, а мала місце виплата бонусу.

Як вбачається з письмової відповіді на відзив позивача та поданих ним ОСОБА_2 і Правил надання банківських послуг, клієнт банку в залежності від свого тарифного плану має 30-денний або 55-денний строк для повернення кредитних коштів. Після завершення такого строку у клієнта банку виникає обовязок сплати процентів за користування кредитними коштами. За порушення встановлених договором строків сплати процентів застосовуються штрафні санкції, які позивач відобразив у розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З виписки по рахунку відповідача вбачається, що 01.04.2014р. банк вперше застосував до нього штраф за прострочення повернення кредиту у сумі 50 грн. Даний штраф відображений у виписці із формулюванням «за прострочення кредиту», що свідчить про визнання банком 01.04.2014р. факту порушення відповідачем строків повернення кредиту. Тому суд дійшов до висновку, що в даному випадку були встановлені строки повернення кредитних коштів, які були порушені відповідачем 01.04.2014р. А отже саме з цієї дати банк отримав право на захист свого порушеного права.

Проте банк звернувся з позовом про захист свого порушеного права з пропуском строку позовної давності. Штрафні санкції та пеня, щодо яких діє спеціальна позовна давність, позивачем нараховувались з 2014 року по 2018 рік включно.

У звязку з цим заява представника відповідача про застосування позовної давності обгрунтована та підлягає до задоволення. Позиція позивача щодо відсутності підстав для застосування позовної давності є необгрунтованою, оскільки позивач 01.04.2014р. визнав факт порушення строку повернення кредитних коштів, застосувавши штрафні санкції за таке порушення. Посилаючись на Правила користування банківською карткою, якими визначено строк повернення кредиту до останнього дня терміну дії картки, позивач не подав суду доказів наявності таких Правил як частини укладеного між сторонами кредитного договору та підписання їх відповідачем.

Відповідно д ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно приписів ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до положень ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного та керуючись 628, 626, 1067, 1054-1056, 256, 258, 261, 267 України, ст.ст. 141, 280-282, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_3