Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 755/10585/16-ц

провадження № 61-18970св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року в складі судді Виниченко Л. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року в складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі - ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 працював радником голови правління ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», також був призначений членом правління та уповноваженим товариства з питань запобігання та виявлення корупції. Наказом від 02 червня 2016 року № 112/ос він був звільнений з посади радника голови правління ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» за прогули без поважних причин 30 та 31 травня 2016 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки 30 травня 2016 року протягом робочого дня перебував на робочому місці, яке не обмежується лише кабінетом, після обіду надав начальнику Управління по роботі з персоналом листок непрацездатності, цього дня його ніхто не розшукував, він не отримував дзвінків на корпоративний мобільний номер; 31 травня 2016 року як уповноважений товариства був запрошений на 08 год. 00 хв. до Міністерства інфраструктури України на конфіденційну розмову з заступником міністра Лавренюком Ю. Ф., про факт зустрічі повідомив особисто в. о. голови правління Скорик О. В. Зазначав, що його звільнення мало бути погоджене з Міністерством інфраструктури України, оскільки він також є посадовою особою відповідача та у зв'язку із звільненням з роботи радника голови правління не може виконувати свої посадові обов'язки як член правління товариства. Крім того, він є членом профспілкової організації, з якою не було погоджено його звільнення. Також зазначав, що був звільнений у період тимчасової непрацездатності.

З огляду на це, з урахуванням збільшення позовних вимог ОСОБА_3 просив скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді радника голови правління ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» з 02 червня 2016 року; зобов'язати відповідача внести запис до трудової книжки про недійсність запису від 02 червня 2016 року про звільнення та стягнути з ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2016 року до 13 грудня 2016 року у розмірі 63 340,65 грн та моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано наказ ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 02 червня 2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ від 05 серпня 2016 року № 178/ос «Про внесення змін до наказу від 02 червня 2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді радника голови правління ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» з 23 червня 2016 року.

Зобов'язано ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про недійсність запису про звільнення з 23 червня 2016 року та на підставі наказу від 05 серпня 2016 року № 178/ос «Про внесення змін до наказу від 02 червня 2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Стягнуто з ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 58 179,56 грн з утриманням обов'язкових до сплати в бюджет платежів та відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на користь держави судовий збір у розмірі 1 133,00 грн.

Рішення у частині поновлення на роботі та стягнення з ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку у розмірі 2 815,17 грн допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач підлягає поновленню на посаді, оскільки відповідач не довів, що ОСОБА_3 був відсутній на роботі впродовж двох днів без поважних причин. Суд виходив з того, що 30 травня 2016 року ОСОБА_3 перебував на своєму робочому місці, оскільки його присутність перевірялась періодично, що не виключає тієї обставини, що він міг виходити з кабінету; 31 травня 2016 року позивач зранку проводив зустріч щодо робочих питань із заступником міністра Міністерства інфраструктури України, оскільки підприємство знаходиться у підпорядкуванні зазначеного міністерства. Також суд виходив з того, що відповідач не врахував особу позивача, який раніше до дисциплінарної відповідальності не притягався та заохочувався за час роботи; відсутність ОСОБА_3 на роботі не заподіяла будь-якої шкоди підприємству; дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано працедавцем не об'єктивно. Крім того, суд виходив з того, що засідання первинного профспілкового органу щодо надання згоди на звільнення з ініціативи працедавця проводилось без запрошення та присутності ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав належну оцінку поясненням свідків, які були допитані у справі; тривалий судовий розгляд справи не є підставою для скасування судового рішення. Також суд виходив з того, що характер роботи, яка виконувалась позивачем, не пов'язувалась з його перебуванням на конкретному робочому місці, тому незнаходження його в кабінеті не може вважатись відсутністю на роботі без поважних причин.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року, та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з'ясували фактичних обставин справи, не допитали осіб, які підписували акти про відсутність ОСОБА_3 на робочому місці, та допитали свідків, які є друзями позивача та не працюють на підприємстві. Відповідач зазначав, що на ОСОБА_3 поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку та у разі вибуття з підприємства в робочий час він мав робити відповідні записи в книзі місцевих відряджень із зазначенням часу, місця та мети перебування. Також зазначав, що суди не взяли до уваги докази про те, що 31 травня 2016 року ОСОБА_3 до Міністерства інфраструктури України не викликався, прибув до адміністративної будівлі Міністерства за власною ініціативою та перебував у ній з 07 год. 10 хв. до 09 год. 05 хв., а на роботу з'явився лише після 15 год. 00 хв.; та дослідили протокол наглядової ради ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», який не є предметом спору. На думку відповідача, законом не передбачено обов'язкової присутності працівника у разі розгляду питання щодо надання згоди первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору, якщо таку згоду запитує суд. Крім того, зазначає, що первинна профспілкова організація пропустила строк прийняття рішення щодо ОСОБА_3, тому вважається, що така згода на розірвання трудового договору була надана.

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_3 про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовані тим, що ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» не довело порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_3 працював з 2014 року у ПАТ «Київ-Дніпропетровське МППЗТ» та займав посади радника голови правління товариства, члена правління ПАТ «Київ-Дніпропетровське МППЗТ» та посаду уповноваженого з питань запобігання та виявлення корупції.

Наказом ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 02 серпня 2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_3 звільнений з посади радника голови правління товариства з 02 червня 2016 року за прогул без поважних причин 30 та 31 травня 2016 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказом ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 05 серпня 2016 року № 178/ос внесено зміни до наказу від 02 серпня 2016 року № 112/ос у зв'язку з наданням листів непрацездатності, змінено дату звільнення ОСОБА_3 на 23 червня 2016 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Поважними причинами визнаються такі обставини, що виключають вину працівника.

Відсутність працівника на робочому місці, визначеного йому працедавцем відповідно до пункту 3 статті 29 КЗпП України, не може вважатися прогулом, якщо працівник не залишив місце розташування підприємства, та у такому разі він не може бути звільнений на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, хоча до нього і може бути застосовано інше дисциплінарне стягнення.

Оспорюваний наказ ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» мотивований тим, що ОСОБА_3 був відсутній на роботі 30 травня та 31 травня 2016 року без поважних причин.

Суди правильно виходили з того, що акт комісії від 30 травня 2016 року, у якому зазначено, що ОСОБА_3 був відсутній на роботі 30 травня 2016 року з 09 год. 55 хв. до закінчення робочого дня, не є належним доказом прогулу, оскільки відсутність позивача на робочому місці не є тотожним поняттю «робота» у тлумаченні диспозиції пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, а відповідач не підтвердив тієї обставини, що працівник залишав місце розташування підприємства у зазначену дату та був відсутній більше трьох годин.

Також суди встановили, що ОСОБА_3 31 травня 2016 року був відсутній на роботі частину робочого часу у зв'язки з тим, що знаходився у Міністерстві інфраструктури України з виробничих питань за напрямками виконуваної ним роботи. Відповідач цю обставину не спростував.

З урахуванням зазначених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є незаконним, оскільки відповідач не довів як факт прогулу, так і неповажність причин відсутності ОСОБА_3 на робочому місці.

Доводи касаційної скарги про те, що на позивача поширюються правила внутрішнього розпорядку, відповідно до яких вибуття за межі підприємства в робочий час має підтверджуватись записом у книзі місцевих відряджень, не заслуговують на увагу, оскільки ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» не заперечує, що 31 травня 2016 року ОСОБА_3 за розпорядженням керівництва у службове відрядження не направлявся, тому підстав для внесення таких записів не було.

За наявності поважних причин перебування за межами підприємства у робочий час, навіть якщо працівник не попереджував працедавця про необхідність своєї відсутності, такий працівник може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх трудових обов'язків, а не за прогул.

Доводи касаційної скарги про те, що суди порушили норми процесуального права, дослідивши обставини, що не були предметом доказування у справі, щодо виконання позивачем обов'язків члена правління ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та уповноваженого з питань запобігання та виявлення корупції, є безпідставними, оскільки зазначені обставини оцінювались судами попередніх інстанції лише у розрізі поважності причин відсутності працівника на робочому місці.

Посилання ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на те, що суд першої інстанції розглядав справу понад 5 місяців без постановлення ухвали про продовження строку розгляду справи не заслуговує на увагу, оскільки зазначені порушення судом норм процесуального права не є підставою для скасування правильного по суті і законного судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що закон не передбачає обов'язкової присутності (виклику) працівника на засідання первинної профспілкової організації під час розгляду питання щодо надання згоди на розірвання з ним трудового договору, якщо отримання такої згоди запитує суд, є неприйнятними, оскільки стаття 43 КЗпП України встановлює загальне правило, згідно з яким розгляд питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу розглядається виборним органом первинної профспілкової організації за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою та у разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин (частина третя статті 43 КЗпП України). Будь-яких інших виключень, коли таке питання може бути розглянуте профспілковою організацією за відсутності працівника норми КЗпП України не містять.

Твердження ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», що у справі відсутні докази заподіяння позивачу моральної шкоди, є безпідставним, оскільки незаконність звільнення ОСОБА_3 є обставиною, яка безумовно свідчить про порушення трудових прав як підстави для компенсації позивачу завданої моральної шкоди.

Решта доводів касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачених статтею 400 ЦПК України.

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик