Справа № 711/1485/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.

секретаря судового засідання Римського Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача адвокат ОСОБА_2М.) до ОСОБА_3 (представник відповідача адвокат ОСОБА_4М.) про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 27.02.2018 р. до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вказаною позовною заявою. 07.08.2018 справу було прийнято до розгляду Смілянським міськрайонним судом Черкаської області в порядку ст.ст. 31-32 ЦПК України.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05.08.2017 уклала з відповідачем шлюб, зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, який 27.12.2017 р. розірвано Придніпровським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин за спільні кошти, подаровані сторонам на весілля, було повністю умебльовано трьохкімнатну квартиру в с. Тимошівка Кам'янського району Черкаської області, яку ОСОБА_3 отримав як службову в підрозділі Тимошівського лісництва ДП «Кам'янське лісове господарство», наступним чином: люстри в кожну кімнату вартістю 2000 грн.; холодильник вартістю 8000 грн.; пральна машина вартістю 7000 грн.; кухня в комплекті вартістю 11000 грн.; меблі в кімнату в комплекті (диван та два крісла) вартістю 17000 грн.; спальня в комплексі (кровать та дві тумби) вартістю 6000 грн; шафа-купе вартістю 4000 грн.; диван вартістю 7300 грн.; телевізор плазма вартістю 11000 грн.; прихожа вартістю 2500 грн.; комод вартістю 1500 грн.; плита газова вартістю 3200 грн., а всього на загальну суму 80500 грн., яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Просила визнати обєктами спільної сумісної власності зазначене майно та розподілити його наступним чином: виділити їй у власністю холодильник, пральну машину, телевізор, меблі в кімнату в комплекті (диван 2 крісла), спальня в комплекті (кровать 2 тумбочки), а відповідачу - люстри, кухню, шафу-купе, прихожу, комод, плиту газову, та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Відповідач у відзиві позовні вимоги не визнав, зазначив, що дійсно між ним та ОСОБА_1 05.08.2017 р. було зареєстровано шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації, проте фактично шлюб між ними було припинено 13.09.2017 р., і відповідач, забравши власні речі з будинку його батьків по вул. Героїв Майдану, 47, в с.Тимошівка, у яких сторони на той час проживали, виїхала в м. Черкаси.

На початку листопада 2017 вони вирішили вибрати час та звернутись із заявами про розлучення та зясувати матеріальні претензії один до одного, і на прохання позивача повернув їй грошову компенсацію за придбані ними речі - холодильник, пральну машину, телевізор в загальній сумі 25000 грн.

Після чого сторони звернулись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Черкаси із заявами про розлучення. 25.11.2017 в заявах про розлучення вказали , що один до одного не мають жодних претензій. 27.12.2017 р. кожен з них отримав свідоцтва про розірвання шлюбу в якому позивач повернула собі дівоче прізвище - Григораш.

На весілля їм дійсно подарували гроші, з яких, за місяць спільного проживання, вони витратили на придбання: холодильника -8000 грн., пральну машину 7000 грн. та телевізор -11000 грн., а всього на суму 26000 грн.

Позивач під час процедури розлучення не бажала поділити придбанні речі в натурі, а потребувала грошову компенсацію в розмірі - 25000 грн., які їй виплатив, що підтверджується письмовими доказами, зібраними працівниками поліції м. Камянка по матеріалам заяви ОСОБА_5, яка подана до відділення поліції м. Камянка в лютому 2018 р. та звинуватила його в шахрайських діях.

Вважає, що згідно ст.60 СК України придбане сторонами майно під час спільного проживання в шлюбі холодильник, телевізор, пральна машина між сторонами поділено.

Інше майно, яке зазначено в позовній заяві ОСОБА_5 не є їх спільною сумісною власністю, оскільки мякий куточок з кріслами Лорд - вартістю 15200 грн. придбано за власні кошти його батьків, оплачено та забрано ОСОБА_6 14.09.2017 р., ліжко, шафа-купе 11200 грн., тумба 2шт -1300 грн., кухонний вузол - 3900грн., кухня-10450 грн., диван-5900грн., комод-1680грн.,трюмо-2000 грн., RTV 1700 грн., прихожа 2500 грн., столик журнальний 750 грн., стіл кухонний - 3700грн., оскільки вказує, що дані речі, були придбані ним самостійно.

Інші заяви по суті справи учасниками не подавались.

Позивач, ОСОБА_1, у судовому засіданні зазначила, що 05.08.2017 уклала з відповідачем шлюб, після чого в квартирі, розташованій в с. Тимошівка та яку відповідач отримав як державну, її мати з тіткою зробили ремонт. Також вказала, що спільно в даній квартирі з позивачем навіть не жили, тому що вже через місяць їхні шлюбні відносини були припинені, та сторонами спільно було подано заяви до ВРАЦС про розірвання шлюбу.

Представник позивача у судовому засідання зазначив, що дані позовні вимоги є законні та обґрунтовані. Додатково зазначив, що всі вказані в позовній заяві речі були придбані безпосередньо після реєстрації шлюбу та підлягають розподілу між колишнім подружжям.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_7, в судовому засідання надала пояснення, відповідно до яких вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки відсутні належні і допустимі докази щодо предмету спору. Проте висловила позицію відповідача, відповідно до якої визнає спільним придбаним майном холодильник вартістю 8000 грн., пральну машину вартістю 7000 грн., а також телевізор вартістю 11000 грн.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, та ОСОБА_10 показали, що відповідач отримав квартиру після реєстрації шлюбу, та батьки відповідача самостійно здійснювали та м косметичний ремонт вже через тиждень два після весілля, і в квартирі знаходились нові речі хаотично та були запаковані, що не викликає в суду сумнівів стосовно їхнього походження.

Заслухавши вступне слово сторін, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правові норми із наведенням мотивів їх застосування.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2017 до 27.12.2017, що визнається сторонами і ніким не оспорюється (а.с. 8-9).

В період перебування в шлюбі, у звязку з визнанням відповідачем обставин в цій частині, сторонами за подаровані на весілля гроші дійсно було придбано наступне майно холодильник, вартістю 8000 грн., пральна машина, вартістю 7000 грн. та телевізор вартістю 11000 грн., на загальну суму 26000 грн., що визнається сторонами і ніким не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 81 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування лежить не на суду, а на сторонах.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Сторони клопотання про призначення щодо визначення вартості майна не заявляли.

Відповідно до положень ст.60 СК України ОСОБА_2, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23 Постанови Пленуму ВСУ…).

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( 2947-14 ). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Визначаючи склад майна, що підлягає поділу, суд приймає до уваги, що заявлені позивачем придбані речі перебувають у володінні відповідача, що ним не спростовано.

Нотаріально посвідчені пояснення ОСОБА_11, ОСОБА_12та ОСОБА_13 судом до уваги не приймаються з огляду на відсутність безпосереднього дослідження показів цих свідків у судовому засіданні, які не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.

Надані відповідачем на підтвердження своїх доводів товарні чеки, щодо яких відсутні законодавчо встановлені вимоги їх обовязкової форми заповнення, на яких міститься відмітка про дату їх заповнення та прізвище «ОСОБА_6М.», у тому числі за 10.02.2018 р., який містить 12 найменувань на загальну суму 45080 грн., та 14.09.2017 про придбання мякого куточка на суму 15200 грн., суд вважає сумнівними, оскільки представником відповідача у судовому засіданні було надано копію ще одного товарного чеку від 10.02.2018, яка містить 9 найменувань аналогічних попередній із зазначенням суми 38000 грн., проте зазначені докази містять перелік майна, який цілком узгоджується з поясненнями позивача про придбання речей з їх переліку після укладення шлюбу, а також показами свідків, які бачили зазначені предмети побуту новими під час проведення ремонту в квартирі.

Таким чином суд вважає, що відповідачем визнані фактичні обставини щодо придбання заявленого до поділу позивачем майна, яке з урахуванням пояснень позивача щодо її приблизної вартості, визначається судом саме за ціною, зазначеної в товарних чеках, а саме: меблі в кімнату (диван і два крісла) (мякий куточок «Лорд» з кріслами) 1 шт., вартістю 15200 грн. (замість зазначеної позивачем 17000 грн.); ліжко 1 шт., вартістю 6200 шт. та 2 тумби, вартістю 1300 грн., загальною сумою 7500 грн. (замість заявленого позивачем 6000 грн.), шафа-купе 1 шт., вартістю 5000 грн. (замість заявленого позивачем 4000 грн.)., кухня 1 шт., вартістю 10450 грн. (замість заявленого позивачем 11000 грн.); комод 1 шт., вартістю 1680 грн. (замість заявленого позивачем 1500 грн.), прихожа 1 шт., вартістю 2500 грн., а тому зазначені речі також входять до складу майна.

Зазначені позивачем у позовних вимогах інші речі належними і допустимими доказами не доведені, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідача щодо сплати грошової компенсації в сумі 25000 грн. позивачем у судовому засіданні не визнано, а доказів цьому надано не було.

За визначенням статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Суд дійшов до висновку, що кожна річ, яка входить в коло спірного майна, є неподільною, так як кожну річ окремо без втрати їх цільового призначення поділити не представляється можливим.

Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України не подільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи, що спірне майно являється сукупністю неподільних речей, а тому кожна річ окремо не може бути поділена між сторонами в натурі відповідно до їх часток, суд вважає необхідним визначити ідеальні частки сторін по цьому майну з його поділом, та одночасно визначити право власності кожного з подружжя на певні неподільні речі окремо.

Вирішуючи питання про поділ спільного сумісного майна подружжя, з урахуванням його складу та визначення загальної вартості в сумі 68330 грн., суд вважає необхідним виділити кожному з подружжя максимально наближену до його ідеальної частки, еквівалентної сумі 34165 грн., у тому числі виділити позивачу - холодильник - 1 шт., вартістю 8000 грн.; пральну машину - 1 шт., вартістю 7000 грн.; плазмовий телевізор - 1 шт., вартістю 11000 грн., а всього загальною вартістю - 26000 грн.; а відповідачу інше майно, на загальну суму 42330 грн..

Зважаючи на презумпцію рівності часток з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація за різницю в розподілі майна в сумі 8165 грн. (34165-26000)

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог судовий збір у розмірі 683 грн. 30 коп.

На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", , ст.57,61,70,71 СК України, ст.ст. 365, 372 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 82, 141, 258, 259, 265,273,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя та поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в натурі таке майно: холодильник - 1 шт., вартістю 8000 грн.; пральна машина - 1 шт., вартістю 7000 грн.; кухня 1 шт., вартістю 10450 грн.; меблі в кімнату (диван і два крісла) 1 шт., вартістю 15200 грн.; ліжко 1 шт., вартістю 6200 шт., тумба 2 шт., вартістю 650 грн. кожна (загальна - 1300 грн.), шафа-купе 1 шт., вартістю 5000 грн., плазмовий телевізор - 1 шт., вартістю 11000 грн., прихожа 1 шт., вартістю 2500 грн., комод 1 шт., вартістю 1680 грн., а всього на загальну суму - 68330 грн.

В процесі поділу виділити ОСОБА_1 в натурі та визнати за нею право власності на холодильник - 1 шт., вартістю 8000 грн.; пральну машину - 1 шт., вартістю 7000 грн.; плазмовий телевізор - 1 шт., вартістю 11000 грн., а всього загальною вартістю - 26000 грн., припинивши право спільної сумісної власності на ці рухомі речі.

В процесі поділу виділити ОСОБА_3 в натурі та визнати за ним право власності на кухню 1 шт., вартістю 10450 грн.; ліжко 1 шт., вартістю 6200 шт., тумба 2 шт., вартістю 650 грн. (загальною вартістю 1300 грн.), мякий куточок (один диван і два крісла) вартістю 15200 грн.; шафу-купе 1 шт., вартістю 5000 грн., прихожу 1 шт., вартістю 2500 грн., комод 1 шт., вартістю 1680 грн., а всього на загальну суму 42330 грн., припинивши право спільної сумісної власності на ці рухомі речі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 загальну різницю в розподілі майна в сумі 8165 грн. (вісім тисяч сто шістдесят пять грн. коп..)

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 683 грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, а матеріали справ надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено та проголошено 21.12.2018 р. о 14:00 год.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4

Головуючий: Л. А. Пасацька