Номер справи 220/2027/18
Номер провадження № 2/220/727/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа територіальна громада Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що влна є власником домоволодіння АДРЕСА_1 Крім неї, в будинку зареєстровані відповідачі, які не є членами її сім'ї, і яких вона в період з жовтня 2016 року по січень 2017 року зареєструвала на їх прохання з метою отримання ними пенсії, оскільки вони постійно проживали на непідконтрольній Україні території. Проте, постійно відповідачі за місцем реєстрації не жили, а з лютого 2017 року вона взагалі втратила з ними зв'язок і з цього часу ніхто з них не приїздив до місця реєстрації. Таким чином, відповідачі в домоволодінні не проживають без поважних причин більше шести місяців. Реєстрація відповідачів перешкоджає їй у реалізації своїх прав, як власника майна, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою від 19.09.2018 р. провадження по справі відкрито, справа призначена в підготовче судове засідання на 16.10.2018 р.

Ухвалою суду від 16.10.2018 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 12.11.2018 р.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, будучи оповіщеними про день та час розгляду справи в встановленому законом порядку за місцем реєстрації. Будь-яких заяв від них до суду не надходило.

Представник третьої особи в судове засідання не з'яився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач на підставі рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17.02.2015 р. є власником домоволодіння № 26 по вул.. Миру у с. Макарівка Великоновосілківського району Донецької області(а.с. 8,9).

Згідно довідок виконкому Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 20.08.2018 року № 472, № 473, № 474, №475, №476, №477, №478 у житловому будинку АДРЕСА_1зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які з 02 лютого 2017 року за адресою місця реєстрації не проживають(а.с. 15-21).

Згідно довідки Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 11.09.2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстровані у будинку позивачки з 13.09.2016 р., ОСОБА_5 - з 20.09.2018 р., ОСОБА_8 - з 27.09.2016 р., ОСОБА_2 - з 25.10.2016 р. (а.с. 26-27).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 пояснили, що є сусідами позивачки та підтвердили, що позивач ОСОБА_1 проживає у належному їй домоволодінні по АДРЕСА_1. Інші особи в період з 2016 року і по теперішній час в будинку позивачки не проживали і не намагались вселитись.

Суд вважає помилковим посилання позивача на норми ст.ст. 71, 72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду.

Оскільки позивач є власником житла, про зняття з реєстрації у якому поставила питання, застосуванню підлягають норми ст. ст. 405 ЦК України.

Так, відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у житловому будинку АДРЕСА_2 з лютого 2017року, будинком не користуються, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не сплачують, перешкод у користуванні житловим приміщенням їм ніхто не чинив.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.12.2018 р.

Суддя О.М. Якішина