Ухвала

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 127/2-706/05

провадження № 61-35573ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5,на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Воробйова В. В.

від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Якименко М. М., Сала Т. Б., Шемети Т. М.

від 03 квітня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 квітня 2005 року, додаткового рішення цього ж суду від 10 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та визнання права власності, в обґрунтування якого зазначав, що його матері ОСОБА_8 належала ? частина будинку № АДРЕСА_1, його брату ОСОБА_4 також належить ? частина будинку, а ОСОБА_9 - ? його частина. На протязі 1990-1995 років з дозволу матері він побудував будинок, позначений на технічному плані «Е» та капітально відремонтував времянку «Б», побудував гараж «Г». Вказані будівлі були прийняті в експлуатацію, у зв'язку із чим у нього виникло право власності на новостворене майно. Проте, 12 червня 2002 року його матір ОСОБА_8 розпорядилася побудованим ним майном, подарувавши 12 червня 2002 року ? частини домоволодіння ОСОБА_6 Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування ? частини вказаного домоволодіння та визнати за ним право власності на частину цього домоволодіння.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 квітня 2005 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування, укладений від 12 червня 2002 року, за яким ОСОБА_8 через повіреного ОСОБА_10, подарувала, а ОСОБА_6 прийняла в дар 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, на підставі якого до обдарованої відійшли відповідні приміщення приміщення в житловому будинку «Е»: коридор 3-1, санвузол 3-2, кухня 3-4, кімнати 3-3, 3-5, житловою площею 64,0 кв. м. Визнано за ОСОБА_7 право власності на металевий гараж, розташований на території вказаного домоволодіння та на новостворений будинок, позначений на схематичному плані літерою «Е» до складу якого входять: коридор 3-1, санвузол 3-2, кухня 3-4, кімнати 3-3, 3-5, житловою площею 64,0 кв.м, загальною площею 82,3 кв.м. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці

від 10 червня 2009 року визнано за ОСОБА_7 право власності на металевий гараж «Г», розташований на території будинковолодіння АДРЕСА_1 та 1/4 частину цього ж будинковолодіння, з відповідною часткою господарських будівель, а саме на приміщення житлового будинку «Е»: коридор 3-1, санвузол 3-2, кухня 3-4, кімнати 3-3, 3-5, житловою площею 64,0 кв.м.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вищезазначених судових рішень, посилаючись на те, що 05 жовтня 2017 року їм стало відомо про те, що працівники Вінницького обласного бюро технічної інвентаризації отримали рішення від 29 липня 1999 року № 971 про перерахунок часток по домоволодінню для виконання, яке умисно не виконали, що призвело до викривлення дійсних обставин та до порушення права власності, заволодіння власністю, яка належить ОСОБА_4 та до ухвалення незаконних рішень. Крім того, в обґрунтування заяви посилалися на те, що позовна заява та уточнена позовна заява подані та підписані невідомим ОСОБА_11, а уточнена позовна заява не містить відмітки її реєстрації канцелярією суду та подана з порушенням процесуальних норм; при зверненні до суду з позовом ОСОБА_7 приховав ту обставину, що йому була надана для будівництва інша земельна ділянка по АДРЕСА_1; власники домоволодіння ОСОБА_8, ОСОБА_4,

ОСОБА_12 дозволів на будівництво будинку ОСОБА_7 по

АДРЕСА_1 не надавали, позивач при зверненні з позовом до відповідачів не зазначив у якості відповідача виконавчий комітет Вінницької міської ради та відповідний орган для захисту інтересів неповнолітньої ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її малолітньої дочки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, приховавши ці обставини.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 просили за наслідками перегляду їх заяви скасувати рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 квітня 2005 року та додаткового рішення цього ж суду від 10 червня 2009 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого

2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 03 квітня 2018 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 та

ОСОБА_6 відмовлено. Судові рішення мотивовані тим, що обставини, викладені у заяві не є новивиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Касаційна скарга мотивована тим, що обставини, на які посилаються заявники, є нововиявленими, вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Положеннями частини першої статті 423 ЦПК України визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововияленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, постанови чи ухвали суду за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду(частина друга статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Суди попередніх інстанцій, правильно виходили із того, що обставини, викладені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у заяві про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 квітня 2005 року та додаткового рішення цього ж суду від 10 червня 2009 року на підставі статті 423 ЦПК України були предметом судового дослідження та їм була надана відповідна правова оцінка у вказаних рішеннях, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність нововиявлених обставин та підстав для задоволення заяви. При цьому суди правильно вказали, що зазначені заявниками обставини щодо неправильного написання в позовній заяві по-батькові позивача «Опанасовича» замість «Афанасійовича», відсутність відмітки реєстрації канцелярією суду уточненої позовної заяви та не зазначення в позовній заяві відповідачем виконавчого комітету Вінницької міської ради і органу опіки та піклування не мають істотного значення для розгляду справи, не спростовують обставин, встановлених судом на час розгляду справи та не впливають на висновки суду при ухваленні судових рішень.

Крім того, переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами (частина четверта статті 423 ЦПК України).

З урахуванням вищевикладеного, доводи касаційної скарги про наявність підстав для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 квітня 2005 року та додаткового рішення цього ж суду від 10 червня 2009 року є необґрунтованими.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Воробйова В. В. від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів:

ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 від 03 квітня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 квітня 2005 року, додаткового рішення цього ж суду від 10 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та визнання права власності.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта