Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Лозко Ю.П.
Справа № 409/2362/17
Провадження № 22ц/782/333/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Єрмакова Ю.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря: Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 березня 2018 року (суддя Третяк О.Г.)

заявник - ОСОБА_2

заінтересована особа - Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

заява - про встановлення факту, що має юридичне значення (факту смерті),

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року, заявник ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною вище заявою, в якій посилаючись на вимоги п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України (в редакції 2004 року), просила суд встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 березня 2018 року в задоволенні заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції заявник ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання особи, що беруть участь у справі не з'явились, що відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що надані ОСОБА_2 відповідні копії документів на підтвердження факту смерті її чоловіка ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території в Луганській області не є належними доказами згідно вимог ст. ст.76-77,79 ЦПК України, крім того, не підтверджено звернення заявника до зацікавленої особи по справі з приводу реєстрації факту смерті ОСОБА_3, тому вимоги заяви є необґрунтованими.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов помилково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України суд зобов'язаний під час розгляду справ окремого провадження сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи і з метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_2 надано відмову Біловодського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 17.10.2017 року у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_3, оскільки на підтвердження факту смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 надано документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024.

Згідно відповіді зацікавленої особи по даній справі від 29 серпня 2018 року, наданої на запит апеляційного суду, відмова в державній реєстрації смерті за заявою ОСОБА_2 відносно смерті ОСОБА_3 Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області не видавалась, та державна реєстрація смерті не проводилась.

Крім того, суд зауважує, що сама по собі відсутність відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану в реєстрації факту смерті, що настала на тимчасово окупованій території України, не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки на момент вирішення справи не існує іншої процедури, ніж встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території в судовому порядку.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував до правовідносин сторін норми матеріального права та порушив норми процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_2

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Встановлено, що позивач є дружиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в селі Круглік Лутугинського району Луганської області.

На підтвердження факту смерті на тимчасово окупованій території були видані довідка та свідоцтво про смерть громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Причина смерті: Хронічна серцева недостатність ІІІ ст. Атеросклеротичний кардіосклероз на тлі гіпертонічної хвороби.

Лутугинський район Луганської області відповідно до законодавства України є тимчасово окупованою територією (Указ Президента України від 14.04.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» введено в дію вказане рішення Ради Нацбезпеки і оборони України. Наказом Антитерористичного центру при службі безпеки України від 07.10.2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Згідно ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п.8 ч.1ст. 315 ЦПК України (в редакції з 15 грудня 2017 року) суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Видані на тимчасово окупованій території України документи про смерть відповідно до закону є недійсними і не можуть бути підставою для реєстрації смерті в позасудовому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану.

В Україні органами державної реєстрації актів цивільного стану смерть ОСОБА_3 не реєструвалась, що письмово підтверджено заінтересованою особою.

З метою захисту прав заявниці заява підлягає задоволенню, оскільки іншого порядку встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, окрім судового, законом не встановлено.

При цьому, враховуючи яке ключове значення, має встановлення факту смерті особи для реалізації прав заявника, беруться до уваги медична довідка про смерть та свідоцтво про смерть, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме відомості, що містяться у вказаних документах, та підтвердженні в сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами по справі.

При оцінці наданих заявником документів як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Також суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З урахуванням викладеного вище, керуючись п. 2 ч.1 ст.374, ст.381, ст.382, ст.384, ч.1 ст. 389, ч. 1 ст. 390, ст.391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Новобіла Новопсковського району Луганської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Круглік Лутугинського району Луганської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 10 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді: