Справа № 214/6894/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 вересня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Горбуновій Л.С., Євтушенко В.С., Джемерчук О.В., Усік М.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом ПАТ «Страхова компанія «Країна» (далі за текстом «ПАТ») та ОСОБА_4, уточнивши який, просить: стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі за текстом ПАТ») свою користь частину недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 8314 грн. 94 коп.; витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля з місця ДТП у розмірі 500 грн.; половину витрат на проведення авто-товарознавчих досліджень у розмірі 1075 грн. 00 коп.; судовий збір у розмірі 98 грн. 89 коп.; усього 9988 грн. 83 коп.; стягнути з ОСОБА_4 на свою користь: майнову шкоду (реальні збитки), пов'язану з проведенням відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген транспортер» реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі за текстом «автомобіль «Фольксваген») у розмірі 58804 грн. 98 коп.; моральну шкоду у розмірі 15000 грн. 00 коп.; половину витрат на проведення авто-товарознавчих досліджень у розмірі 1075 грн. 00 коп. судовий збір у розмірі 1150 грн. 01 коп., а усього 76029 грн. 99 коп.

В обґрунтування уточненого позову навів наступне. 27 липня 2016 року у м. Кривому Розі сталося ДТП за участю автомобілів «Фольксваген» та «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі за текстом «автомобіль «Мерседес»). ДТП сталося за вини водія ОСОБА_4, що керував автомобілем «Мерседес», було пошкоджено автомобіль «Фольксваген», що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Вину водія ОСОБА_4 встановлено постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2016 року. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 застрахована у ПАТ «СК «Країна». Транспортний засіб «Мерседес» є забезпеченим відповідно до полісу АЕ-6026588, що був чинним на момент ДТП. Власником автомобіля «Фольксваген» є ОСОБА_3 17 жовтня 2016 року, діючи в інтересах власника автомобіля «Фольксваген» повірена особа ОСОБА_5 отримав від ПАТ страхове відшкодування за знищений автомобіль у розмірі 15358 грн. 35 коп., що були передані власнику ОСОБА_3 у повному обсязі 18 жовтня 2016 року. Він, позивач, як власник знищеного автомобіля «Фольксваген» не погоджується з розміром страхового відшкодування, що сплатило ПАТ та вважає дану суму значно заниженою відносно тої, що мала би бути сплачена ПАТ. ДТП сталося 27 липня 2016 року, на той час вже діяла редакція Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції від 9 грудня 2015року, тому саме положення цієї редакції регулюють взаємовідносини між страховиком, страхувальником, та потерпілими у ДТП особами. Відповідно до ст.3 вказаного Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно до ст.6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.22 зазначеного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № Д36/08/16 від 23 серпня 2016 року, сума відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольксваген» становить 82478 грн. 27 коп. Ринкова вартість автомобіля до моменту спричинення ДТП складала 40825 грн. 01 коп., отже, сума матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Фольксваген», знищеного при ДТП приймається 40825 грн. 01 коп. Відповідного ст.30 ч.1 вказаного Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до ст. 30 ч.2 зазначеного Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку судового експерта авто товарознавця ОСОБА_6 №Д53/10/16 від 31 жовтня 2016 року, утилізаційна вартість, пошкодженого автомобіля «Фольксваген» складає 17151грн. 72 коп., отже, сума страхового відшкодування, що має бути виплачена ОСОБА_3 за фізично знищений автомобіль ПАТ становить 23673 грн. 29 коп., виходячи з такого розрахунку: 40825 грн. 01 коп. -17151 грн. 72 коп. = 23673 грн.29 коп., де: 40825 грн. 01коп. - ринкова вартість авто на дату ДТП, 17151 грн. 72 коп. - утилізаційна вартість, пошкодженого автомобіля. Але, ПАТ здійснила страхове відшкодування не в повному обсязі, було сплачено лише 15358 грн. 35 коп., тому підлягає обов'язковій доплаті сума страхового відшкодування у розмірі 8314 грн. 94 коп. Вважає, ПАТ повинно компенсувати витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля з місця ДТП у розмірі 500 грн. Наполягає, що страховик повинен компенсувати половину витрат (а іншу половину вина у ДТП особа) за проведення двох автотоварознавчих досліджень, довірена особа позивача ОСОБА_5 сплатив 650 грн. 00 коп. та 1500 грн. 00 коп., загалом позивачу робота експерта обійшлася в 2150 грн. 00 коп., а тому страховик повинен оплатити 1075 грн. Хоча автомобіль «Фольксваген» і визнано фізично знищеним, він, позивач, має намір провести відновлювальний ремонт цього автомобіля, адже за отримані від страхової компанії кошти, навіть реалізувавши остатки цього автомобіля, купити новий автомобіль на вторинному ринку автомобілів не можливо. Згідно до висновку автотоварознавчого дослідження № Д36/08/16 від 23 серпня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» становить 82478 грн. 27 коп. За результатами проведених автотоварознавчих досліджень ПАТ не повинна відшкодовувати більше ніж 23673 грн. 29 коп., але на проведення відновлювального ремонту цих грошових коштів не вистачить, тому різниця підлягає стягненню з винної у ДТП особи - ОСОБА_4 Сума майнової шкоди (реальних збитків), що ОСОБА_4 повинен відшкодувати на користь ОСОБА_3 становить 58804 грн. 98 коп., яка розраховується таким чином: 82478 грн. 27 коп. - 23673 грн. 29 коп., де: 82478 грн. 27 коп. - вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», відповідно до висновку, 23673 грн. 29 коп. - сума грошових коштів, що повинна бити покрита страховиком. Наполягає, що окрім реальних збитків 58804 грн. 98 коп. ОСОБА_4 повинен компенсувати йому, позивачу, половину витрат, що були сплачені експерту автотоварознавцю за проведення двох досліджень у розмірі 1075 грн. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини. Згідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до п. 4.абз.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до висновків викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2012 року «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках», вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Згідно до Постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 року по цивільній спправі №6-691цс15 роз'яснено, що відповідно до пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості. Він, позивач, сплатив судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 673 грн. 85 коп. За подання вимог морального характеру сплачено також 551 грн. 21 коп., загалом судовий збір становить 1225 грн. 06 коп., який повинен бути відшкодований відповідачами пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судовий збір за стягнення моральної шкоди у розмірі 551 грн. 21 коп. повинен відшкодувати ОСОБА_4 самостійно, а з 673 грн. 85 коп.. страховик повинен відшкодувати 98 грн. 89 коп. (9889,94 / 67 385,00х673,85). ОСОБА_4 за майнові вимоги повинен відшкодувати судовий збір у розмірі 598 грн. 80 коп. (59879,98 / 67 385,00х673,85 х 673,85). Зазначає, що суми, що мають бути компенсовані відповідачами за сплату судового збору становлять: ПАТ - 83 грн.15 коп.; ОСОБА_4 - 1150 грн. 01 коп. (598,80+551,21).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та підтвердив зміст позову. При цьому, пояснив, що ОСОБА_5 отримав суму відшкодування, йому пояснили, що в разі незгоди отримати запропоновану суму, будуть створені перешкоди. Про це ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3, передав останньому сплачені ПАТ гроші. В подальшому ОСОБА_3 став займатися питанням відшкодування самостійно. ОСОБА_5 при отриманні страхового відшкодування діяв без згоди позивача. На даний час автомобіль не відремонтований. На якій правовій підставі ОСОБА_4 керував автомобілем «Мерседес», пояснити не може.

Представник відповідача ПАТ у судовому засіданні позов не визнала. При цьому пояснила, що ПАТ здійснило виплату відповідно до вимог закону. Перед здійсненням виплати, ПАТ погодило ці дії з ОСОБА_5, якому були надані документи з визначення розміру шкоди. Останній звернувся до ПАТ на підставі довіреності. Огляд пошкодженого автомобіля проводився за участю представника ПАТ та представника позивача. ОСОБА_5 звернувся до ПАТ з заявою про отримання відшкодування у сумі 15358 грн. 35 коп. Наполягає, що останній діяв в межах, зазначених в довіреності. ПАТ виплатило суму в розмірі 15385 грн. 35 коп. З наданого позивачем чеку неможливо встановити звідки та куди транспортувався пошкоджений автомобіль. ПАТ не направляло ОСОБА_3 про укладення з ОСОБА_5 угоди про розмір відшкодування. Наполягає, що подання ОСОБА_5 заяви, є укладенням договору про розмір відшкодування. Також підтвердила зміст письмових заперечень, згідно яких 17 вересня 2015 року між ПАТ та ОСОБА_7 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу АЕ/6026588, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом став автомобіль «Мерседес». 29 липня 2016 року ПАТ було отримано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи, згідно з яким 27 липня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого ТЗ, під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля марки «Фольксваген» під керуванням ОСОБА_5 Згідно з постановою Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг від 18 серпня 2016 року ОСОБА_4 було визнано винним у зазначеній вище ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. 02 квітня 2009 року, позивач уповноважив ОСОБА_5 на представництво його інтересів у страхових компаніях з правом отримання страхового відшкодування стосовно транспортного засобу «Фольксваген». Основним нормативно-правовим документом в даній сфері господарської діяльності є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із ст. 34.2. вказаного закону Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. На виконання вимог цього Закону, ПАТ після отримання повідомлення про ДТП 9 серпня 2016 року направило на місце знаходження пошкодженого ТЗ спеціаліста для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. На огляд було також запрошено власника пошкодженого транспортного засобу. 9 серпня 2016 року за участю ОСОБА_5 та представника ПАТ було складено Акт огляду транспортного засобу, який було підписано без зауважень. Відповідно до ст. 22.1 зазначеного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 названого Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 5 жовтня 2016 року ОСОБА_5 подав до ПАТ заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування, у якій зазначив, що за фактом пошкодження ТЗ «Фольксваген» внаслідок ДТП 27 липня 2016 року, погоджується з розміром страхового відшкодування в сумі 15358 грн. 35 коп., на проведенні експертизи пошкодженого ТЗ не наполягає, після виплати страхового відшкодування будь-яких претензій до ПАТ мати не буде. Вказана Заява була підписана ОСОБА_5 та направлена на ім'я Голови правління ПАТ. Звертає увагу на те, що вказана заява була власноруч складена та направлена ОСОБА_5 до ПАТ, містила вільне волевиявлення ОСОБА_5 і відповідала його внутрішній волі. Вiдповiдно до ст. 36.2 Закону, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до ст. 239 Цивільного Кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. З результатами проведеного огляду, розглянувши отриману від ОСОБА_5 заяву, ПАТ було погоджено суму страхового відшкодування у розмірі 15358 грн. 35 коп. згідно заяви від 5 жовтня 2016 року. Наполягає, що таким чином, страховик i ОСОБА_5 (особа уповноважена позивачем на представництво його інтересів у страхових компаніях з правом отримання страхового відшкодування по транспортному засобу «Фольксваген» досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. ПАТ у відповідності до ст. 36.2. Закону було виплачено ОСОБА_5 страхове відшкодування у повному обсязі у розмірі 15358 грн. 35 коп. про що позивач не заперечує у своїй позовній заяві. Вказує, що розмір страхового відшкодування був розрахований (погоджений) та виплачений ПАТ відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З приводу вимог про відшкодування витрат на проведення автотоварознавчих досліджень у розмірі 1075 грн. 00 коп. зазначає, що згідно із ст. 34.3 вказаного Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Тобто законодавець визначив можливість проведення експертного дослідження на замовлення потерпілої особи та його подальшу оплату страховиком виключно у випадку, коли пошкоджений автомобіль не було вчасно оглянуто представником страхової компанії. Вважає, що оскільки ПАТ не було порушено вимоги ст. 34.2. Закону, у визначений вказаним Законом строк було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, то позивач не мав права самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди та покладати відшкодування витрат за проведення експертизи на ПАТ. З приводу вимог про відшкодування витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля з місця ДТП у розмірі 500,00 грн. зазначає, що відповідно до ст. 28 вказаного Закону, шкода, заподіяна майну в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу пов'язана: з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно наданого позивачем товарного чека від 10 серпня 2016 року виданого «СПД «ОСОБА_9.» не можливо встановити який автомобіль транспортувався, з якого саме місця, не надано маршрутного листа та акта виконаних робіт, щодо послуг з транспортування та евакуації автомобіля «Фольксваген», вказаний товарний чек також не підтверджує факту здійснення оплати послуг. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Звертає увагу на те, що товарний чек виданий 10 серпня 2016 року, а дорожньо-транспортна пригода сталася 27 липня 2016 року, тобто чек видано через 14 днів після ДТП. Зазначає, що враховуючи вищевикладене та керуючись нормами чинного законодавства України ПАТ не має законних підстав для відшкодування витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля у розмірі 500 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Наполягає, що згідно з приписами ЦК України позивач повинен був звертатися для стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою виключно до винної в ДТП особи та/або страхувальника за полісом. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до ПАТ у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв не подав.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв не подав.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Фольксваген» (т.№1, а.с.8, 102), довіреність (т.№1, а.с.9, 73,зв.-74, 103, 126-127), витяг з полісу на автомобіль «Мерседес» (т.№1, а.с.10, 104), постанова суду (т.№1, а.с.11, 105, т.№2, а.с.44,зв.-45), висновок від 23 серпня 2016 року (т.№1, а.с. 12-24, 106-107), квитанція від 3 серпня 2016 року (т.№1, а.с.25, 108), висновок від 31 жовтня 2016 року (т.№1, а.с.26-44, 109-110), квитанція від 30 жовтня 2016 року (т.№1, а.с.45, 11), розписка (т.№1, а.с.46, 112), товарний чек від 10 серпня 2016 року (т.№1, а.с.47, 113), повідомлення ПАТ від 27 жовтня 2016 року(т.№1, а.с.50, 116), поліс (т.№1, а.с.72, 73, 125), заява від 5 жовтня на виплату (т.№1, а.с.74, зв., 128), заява про погодження суми відшкодування (т.№1, а.с.75, 129), повідомлення про ДТП (т.№1, а.с.75,зв.-76, 130-131), акт огляду (т.№1, а.с.76,зв.-77-79, 132-137), довідка про ДТП від 9 серпня 2016 року (т.№2, а.с.43), свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Мерседес» (т.№2, а.с.43,зв.), посвідчення водія ОСОБА_4 (т.№2, а.с.44).

Під час розгляду справи також оглянута справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4, з якої до справи долучені в копіях наступні документи: свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Мерседес» (т.№2, а.с.87, 91), посвідчення водія ОСОБА_4 (т.№2, а.с.87, 91), поліс на автомобіль «Мерседес» (т.№2, а.с.88, 92), посвідчення водія ОСОБА_5 (т.№2, а.с.89), свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Фольксваген» (т.№2, а.с.89), поліс на автомобіль «Фольксваген» (т.№2, а.с.90).

Під час розгляду справи заявлялися такі клопотання: про витребування доказів, яке задоволено; про відкладення розгляду справи, які задовольнялися; про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції, яке задовольнялося; про долучення доказів, яке задовольнялося.

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтва про реєстрацію автомобіля «Фольксваген» (т.№1, а.с.8, 102, т.№2, а.с.89), та автомобіля «Мерседес» (т.№2, а.с.43, 87, 91), так як вони підтверджують заявлені вимоги, а саме, стосуються власників вказаних автомобілів.

Суд вважає належним доказом довіреність (т.№1, а.с.9, 73,зв.-74, 103, 126-127), так як цей доказ стосується заявлених вимог, а саме повноважень ОСОБА_5 вчиняти від імені позивача дії стосовно автомобіля «Фольксваген».

Суд вважає належними доказами: витяг з полісу на автомобіль «Мерседес» (т.№1, а.с.10, 104), поліс (т.№1, а.с.72, 73, 125, т.№2, а.с.88, 92), так як ці докази стосуються заявлених вимог, а саме страхування цивільно-правової відповідальності власника вказаного автомобіля.

Суд вважає належними доказами: висновок від 23 серпня 2016 року (т.№1, а.с. 12-24, 106-107), квитанцію від 3 серпня 2016 року (т.№1, а.с.25, 108), висновок від 31 жовтня 2016 року (т.№1, а.с.26-44, 109-110), квитанцію від 30 жовтня 2016 року (т.№1, а.с.45, 11), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме розміру матеріальної шкоди та оплати послуг спеціаліста.

Суд вважає належним доказом постанову суду (т.№1, а.с.11, 105, т.№2, а.с.44,зв.-45), так як вона підтверджує заявлені вимоги, а саме, стосується обставин пошкодження автомобіля «Фольксваген».

Суд вважає належними доказами: посвідчення водія ОСОБА_4 (т.№2, а.с.44, 87, 91), посвідчення водія ОСОБА_5 (т.№2, а.с.89), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме наявності у вказаних осіб права керувати транспортними засобами.

Суд вважає належними доказами наступні: розписка (т.№1, а.с.46, 112), повідомлення ПАТ від 27 жовтня 2016 року(т.№1, а.с.50, 116), заява від 5 жовтня на виплату (т.№1, а.с.74, зв., 128), заява про погодження суми відшкодування (т.№1, а.с.75, 129), повідомлення про ДТП (т.№1, а.с.75,зв.-76, 130-131), акт огляду (т.№1, а.с.76,зв.-77-79, 132-137), довідку про ДТП від 9 серпня 2016 року (т.№2, а.с.43), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме дій ОСОБА_5 та ПАТ з виплати страхової суми та її розміру.

Суд вважає неналежним доказом товарний чек від 10 серпня 2016 року (т.№1, а.с.47, 113), так як він ані прямо, ані непрямо, не стосується заявлених вимог.

Суд вважає неналежним доказом поліс на автомобіль «Фольксваген» (т.№2, а.с.90), так як він ані прямо, ані непрямо, не стосується заявлених вимог.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені належні письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові та визнані належними і допустимими докази, є достовірними.

Як передбачено ст.82 ч.6 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено постановою суду від 18 серпня 2016 року по справі про адміністративне правопорушення, 27 липня 2016 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Мерседес» був неуважний, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Фольксваген», яким керував ОСОБА_5, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Позивач з 2 квітня 2009 року є власником автомобіля «Фольксваген», що встановлено судом на підставі свідоцтва про реєстрацію.

2 квітня 2009 року позивач видав довіреність з терміном дії по 2 квітня 2019 року, якою уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_10, зокрема, продати вказаний автомобіль, укладати стосовно автомобіля «Фольксваген» договори про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням цього автомобіля. Вказана обставина встановлена судом на підставі довіреності.

Власником автомобіля «Мерседес з 12 серпня 2015 року є ОСОБА_7, що встановлено свідоцтвом.

14 вересня 2015 року між ОСОБА_7 та ПАТ укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії договору визначений в 1 рік. Згідно вказаного полісу, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., за шкоду завдану життю та здоров'ю - 100000 грн. 00 коп., при цьому франшиза (частина збитків, що не відшкодовується страховиком) складає 0,00 грн., що встановлено полісом.

27 липня 2016 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Фольксваген», мав при собі свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Фольксваген». 27 липня 2016 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Фольксваген», мав при собі свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Фольксваген». Вказані обставини встановлені оглядом справи про адміністративне правопорушення.

Ринкова вартість автомобіля «Фольксваген» станом на 27 липня 2016 року складає 40285 грн. 01 коп., утилізаційна вартість цього автомобіля складає 17151 грн. 72 коп., вартість відновлюваного ремонту цього автомобіля складає 82478 грн. 27 коп., що встановлено автотоварознавчими дослідженнями.

29 липня 2016 року ПАТ від ОСОБА_7 було отримано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що встановлено повідомленням.

ПАТ після отримання повідомлення про ДТП 9 серпня 2016 року направило на місце знаходження автомобіля «Фольксваген» спеціаліста для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, на який було також запрошено власника пошкодженого транспортного засобу, 9 серпня 2016 року за участю ОСОБА_5 та представника ПАТ був оглянутий вказаний автомобіль та складено акт його огляду, який був підписаний ОСОБА_5 без зауважень. Вказана обставина встановлена актом.

5 жовтня 2016 року ОСОБА_5 подав до ПАТ заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування, у якій зазначив, що за фактом пошкодження автомобіля «Фольксваген» внаслідок ДТП 27 липня 2016 року, погоджується з розміром страхового відшкодування в сумі 15358 грн. 35 коп., на проведенні експертизи пошкодженого автомобіля не наполягає, після виплати страхового відшкодування будь-яких претензій до ПАТ мати не буде. Вказана обставина встановлена заявою.

ПАТ було виплачено ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 15358 грн. 35 коп., які останній 18 жовтня 2016 року передав позивачу, що встановлено розпискою, визнається сторонами.

На даний час автомобіль «Фольксваген» не відремонтований.

Внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля, останній зазнав переживань та страждань, не має можливості вільно користуватися своїм майном.

Взаємини між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом «Закон»).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», водій, як учасник дорожнього руху, зобов'язаний дотримуватися «Правил дорожнього руху». ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4, як водії, керуючи відповідно автомобілями, були учасниками дорожнього руху, відповідно до вимог ст. 14 названого Закону повинні були дотримувати вимог «Правил дорожнього руху», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі за текстом «Правила»).

Судом встановлено, що 27 липня 2016 року ОСОБА_4, порушив п.п. 13.1 «Правил дорожнього руху» України, не дотримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Фольксваген», яким керував ОСОБА_5, порушень вимог «Правил», останнім допущено не було.

Стаття 22 ЦК України надає право особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі - володіє транспортним засобом. Згідно ст.1188 ч.1 п.1 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 2.1 Правил водій повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 27 липня 2016 року мав при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Мерседес», таким чином він був володільцем вказаного автомобіля, відповідачі не довели, що шкода позивачу завдана не з вини ОСОБА_4, тому позивач має право на відшкодування завданої пошкодженням автомобіля матеріальної шкоди, обов'язок відшкодування її несе ОСОБА_4

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно до ст.6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.22 зазначеного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідного ст.30 ч.1 вказаного Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до ст. 30 ч.2 зазначеного Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мерседес» застрахована, 27 липня 2016 року стався страховий випадок за участю цього автомобіля, отже ПАТ зобов'язано відшкодувати у межах страхової суми завдану позивачу шкоду. Як встановлено у судовому засіданні, ринкова вартість автомобіля «Фольксваген» станом на 27 липня 2016 року складала 40825 грн. 01 коп. утилізаційна вартість, пошкодженого автомобіля «Фольксваген» складає 17151 грн. 72 коп., отже, сума страхового відшкодування, що має бути виплачена ОСОБА_3 за фізично знищений автомобіль становить 23673 грн. 29 коп., виходячи з такого розрахунку: 40825 грн. 01 коп. - 17151 грн. 72 коп. = 23673 грн.29 коп., де: 40825 грн. 01коп. - ринкова вартість авто на дату ДТП, 17151 грн. 72 коп. - утилізаційна вартість, пошкодженого автомобіля. Вказана сума не перевищує ліміту відповідальності ПАТ.

Вiдповiдно до ст. 36.2 Закону, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що 2 квітня 2009 року позивач своєю довіреністю наділив ОСОБА_5 в строк до 2 квітня 2019 року укладати стосовно автомобіля «Фольксваген» договори про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням цього автомобіля. Також судом встановлено, що ПАТ i ОСОБА_5, досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування в сумі 15358 грн. 35 коп.

Таким чином, дії ПАТ з виплати страхового відшкодування в сумі 15385 грн. 35 коп. відповідають вимогам закону і не порушують права позивача. При цьому суд також приймає до уваги, що дії ОСОБА_5 з приводу отримання страхового відшкодування, позивачем не оскаржені.

Обговорюючи питання про обґрунтованість позовних вимог до ОСОБА_4, суд бере до уваги наступне.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Суд приходить до переконання, що у зв'язку тим, що власник автомобіля «Мерседес» застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду заподіяну майну третім особам під час експлуатації наземного транспортного засобу, а ПАТ взяло на себе обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди третім особам з вини страхувальника, страхова компанія «Країна» мала обов'язок відшкодувати позивачу матеріальну шкоду заподіяну йому, як власнику транспортного засобу, в межах ліміту відповідальності страховика, яка складає грошову суму коштів у розмірі 50000 грн.

Судом встановлено, що розмір завданої позивачу шкоди дорівнює 23673 грн.29 коп., тобто не перевищує ліміту відповідальності ПАТ, розмір відшкодування був узгоджений між особою, яка представляла позивача, та ПАТ.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги до ОСОБА_4, позивач посилається лише на вимоги ст. 1192 ЦК України, та виходить з того, що розмір збитків, завданих діями ОСОБА_4, дорівнює вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як передбачено ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно положень ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже з сукупності вказаних норм вбачається, що особа, якій завдані збитки, має право на їх відшкодування в межах необхідних для поновлення попереднього стану. Таким чином, позивач має право на відшкодування шкоди в розмірі, що не перевищує ринкової вартості автомобіля «Фольксваген» на момент ДТП, тобто в сумі, яка не перевищує 40825 грн. 01 коп.

На переконання суду порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 вказаного Закону, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 30 вказаного Закону автомобіль «Фольксваген» є фізично знищеним, оскільки витрати на його ремонт значно перевищують його ринкову вартість, позивач погоджується, що даний автомобіль є фізично знищеним, а тому твердження позивача про те, що при визначенні розміру шкоди належить виходити з витрат на відновлювальний ремонт, суперечать вимогам законодавства. При цьому суд бере до уваги, що намір позивача відновити автомобіль «Фольксваген», який є знищеним, фактично визначає намір створити шляхом проведення певних робіт нову річ, але законодавством не передбачено відшкодування витрат на створення нової речі. На переконання суду стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів для створення за їх рахунок ОСОБА_3 нової речі, суперечить таким засадам цивільного законодавства, передбаченим ст.3 ЦК України, як справедливість та розумність.

Таким чином, підстав для стягнення на користь позивача з ОСОБА_4 будь - яких сум у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, не вбачається.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд переконаний, що позивачу завдана моральна шкода внаслідок незаконних дій водія автомобіля «Мерседес», внаслідок яких був знищений належний позивачу автомобіль. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.23 ЦК України, суд приймає до уваги грубий характер порушення водієм автомобіля «Мерседес» вимог правил дорожнього руху, глибину фізичних страждань потерпілого, майно якого було знищено, ступінь вини водія ОСОБА_4, зміни в звичайному способі життя позивача, який позбавився автомобіля, з урахуванням розумності та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди дорівнює 10000 грн. 00 коп.

Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Моральну шкоду в сумі 10000 грн. 00 коп. позивачу зобов'язаний відшкодувати відповідач ОСОБА_4

Таким чином, суд вважає, що позивач в частині відшкодування моральної шкоди обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, звернувся до суду за захистом свого права.

Отже, вислухавши пояснення представник позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Також суд враховує, що часткове задоволення позову буду відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам: витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 21 коп. та витрати, пов'язані з залученням спеціаліста - 293 грн. 00 коп. При цьому суд виходить з того, що позивач заявив позовні вимоги до ОСОБА_4 на суму 73804 грн. 00 коп., а задоволені позовні вимоги на суму 10000 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 22, 23, 239, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.14 Закону України „Про дорожній рух", ст.ст.1, 3, 6, 22, 30, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правої відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 2, 4, 12, 13, 133, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, до ПАТ «Страхова компанія «Країна», місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 7 поверх 9-10, , ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. 00 коп.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 21 коп. та витрати, пов'язані з залученням спеціаліста - 293 грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов