ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року м. Кропивницький

Справа № 405/196/18

провадження № 22-ц/781/1343/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Черненка В.В.

секретар Бодопрост М.М.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_2,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

представник відповідача - адвокат Андрейків Олег Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року у складі судді Драного В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів та відшкодування витрат споживача на відновлення його прав,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів та відшкодування витрат споживача на відновлення його прав.

Зазначала, що 22 травня 2012 року між нею та відповідачем було укладено Договір про фінансовий лізинг щодо транспортного засобу VW Polo Sedan 1.6 на суму 19 216 дол. США, що в еквіваленті на час укладення договору та передання автомобіля становило 154880,96 грн.. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, встановлено порушення її прав, як споживача, визнано недійсним договір про фінансовий лізинг № 00005040 від 22 травня 2012 року, укладений між нею та ТОВ. Судом визнано незаконними вимоги ТОВ про сплату чотирнадцяти штрафних платежів, стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на її користь суму авансового платежу та частину викупної вартості об'єкту лізингу, всього 611 834,85 грн.. На виконання рішення суду за актом прийому-передачі від 01 червня 2017 року вона повернула автомобіль VW Polo Sedan 1.6 представникові товариства. Рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14 квітня 2016 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2016 року. Грошові кошти в сумі 611 834,85 грн. товариство на виконання рішення суду повернуло їй 14травня 2017 року. Посилаючись на т, що товариство користувалось вказаними коштами в період з 30 липня 2016 року по 14 травня 2017 року, просила суд стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання ТОВ грошового зобов?язання в сумі 611 834,85 грн., що становить 14 483 грн. Також зазначала, що в період розгляду справи в суді першої інстанції, вона на виконання умов договору фінансового лізингу здійснила щомісячні платежі на суму 46 571,65 грн., які не ввійшли у 611 834,85 грн. стягнутих рішенням суду. Просила стягнути з відповідача 46 571,65 грн., отриманих за договором, який визнано судом недійсним та 3 % річних за прострочення виконання цього грошового зобов?язання за період з 30 липня 2016 року по 10 січня 2018 року в сумі 2027,13 грн.. 01 червня 2017 року вона самостійно в добровільному порядку виконала рішення суду та повернула транспортний засіб товариству за актом приймання-передачі. Проте постановою старшого державного виконавця від 07 червня 2017 року з неї було стягнуто 6400 грн. виконавчого збору, а пізніше ще 101 грн. витрат на проведення виконавчих дій, чим з вини відповідача завдано збитків. Вона вимушена була здійснювати захист своїх прав в суді, понесла витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн., які просила стягнути з відповідача.

Діями товариства їй, як споживачу, було заподіяно моральну шкоду. На відшкодування моральної шкоди на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з відповідача на її користь 5 000 грн.(а.с.1-4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 30 липня 2016 року по 14 травня 2017 року в сумі 14 483,00 грн.; переплачену суму щомісячних платежів в сумі 46 571,65 грн. та 3% річних в сумі 2027,13 грн., а всього 48 598,78 грн.. На відшкодуваннія моральної шкоди стягнуто 1000 грн..

В решті позовних вимог відмовлено, розподілено судові витрати (а.с. 116-123).

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачем не виконані своєчасно грошові зобов?язання, діями відповідача позивачці, як споживачу, було завдано моральну шкоду.

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Стягуючи 3% річних за прострочення виконання зобов'язання з 30 липня 2016 року по 14 травня 2017 року, суд не врахував, що виконання рішення суду від 14 квітня 2016 року було зупинено ухвалою ВССУ від 01 вересня 2016 року. тому у відповідача не було обов?язку сплатити 611 834,85 грн., починаючи з 30 липня 2016 року. Суд безпідставно стягнув кошти на відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні докази її заподіяння відповідачем та не доведено розмір шкоди. Крім того, відповідач не є боржником перед ОСОБА_1 на суму 46 571, 65 грн., а тому суд помилково застосував вимоги ст.625 ЦК України та стягнув за прострочення виконання грошового зобов?язання 2 027, 13 грн. (а.с. 119-122).

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що апеляційна скарга безпідставна та необґрунтована (а.с. 164-166).

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Підпунктом 8 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційне провадження відкрито 11 липня 2018 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 04 вересня 2018 року (а.с.160, 182).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.193).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а позивач та її представник заперечили проти цих доводів і просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, відповідно до ст.367 ЦПК України, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2016 року, визнано недійсним договір про фінансовий лізинг, укладений 22 травня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 щодо транспортного засобу Volkswagen Polo Sedan 1.6. на суму 19 216 доларів США. Визнано незаконними вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» про сплату чотирнадцяти штрафних платежів на загальну суму 5 021 грн 89 грн. Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 суму авансового платежу за договором про фінансовий лізинг від 22 травня 2012 року в еквіваленті 6 341 доларів 28 центів США та частини викупної вартості предмету лізингу (сплаченої за 44 місяця х 364 доларів 77 центів США) в еквіваленті 16 049 доларів 88 центів США. Зобов'язано ОСОБА_1 повернути в натурі транспортний засіб Volkswagen Polo Sedan 1.6 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» зі складанням акту передання-приймання майна за підписами уповноважених осіб сторін договору про фінансовий лізинг від 22 травня 2012 року. Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 12-16).

Ухвалами Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2016 року залишено без змін (а.с. 68-77).

Судом встановлено, що на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2016 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» було повернуто ОСОБА_1 14 травня 2017 року суму авансового платежу за договором про фінансовий лізинг № 00005040 від 22 травня 2012 року в еквіваленті 6341,28 дол. США та частину викупної вартості об'єкту лізингу (сплаченої за 44 місяці х 364,77 дол. США) в еквіваленті 16 049,88 дол. США, що становить 611 834,85 грн.. ОСОБА_1 за актом прийому-передачі від 01 червня 2017 року повернула представникові ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб VW Polo Sedan 1.6, 2012 року випуску.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, установивши, що рішенням суду з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 стягнуто грошову суму в розмірі 611 834,85 грн. і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які ТОВ «Порше Лізинг» в період з 30 липня 2016 року по 14 травня 2017 року належним чином не виконувало, що дає підстави для стягнення на користь позивачки 3 % річних від простроченої суми за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 14 483 грн. за період з 30 липня 2016 року по 14 травня 2017 року, суд правильно застосував положення статті 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано період, на який виконання рішення суду зупинялось на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2016 року, є безпідставними, оскільки зупинення виконання рішення суду не припиняє правовідносин між сторонами, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов?язання.

Законним та обґрунтованим є рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача переплаченої суми щомісячних платежів в сумі 46 571,65 грн.. Судом встановлено і відповідачем не заперечується, що в період розгляду спору за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, позивач сплатила щомісячні платежі 12 лютого 2016 року в сумі 9288,87 грн.; 22 березня 2016 року в сумі 9544,21 грн., 15 квітня 2016 року в сумі 9434,41 грн.; 16 травня 2016 року в сумі 3163,02 грн.; 17 травня 2016 року в сумі 6000 грн. та 30 червня 2016 року в сумі 9141,14 грн., що підтверджується платіжними квитанціями (а.с. 18-23). Питання про стягнення вказаних платежів на користь позивача, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2016 року не вирішувалось.

Оскільки вказані кошти були сплачені позивачем на виконання договору фінансового лізингу, який рішенням суду визнано недійсним, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення переплачених платежів в сумі 46 571,65 грн. з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо вказаних позовних вимог, не спростовують.

Проте, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за період з 30 липня 2016 року по 10 січня 2017 року в сумі 2027,13 грн. за невиконання грошового зобов?язання щодо повернення 46 571,65 грн., суд не врахував, що між сторонами існував спір щодо стягнення цієї суми коштів, вказаний спір вирішено рішенням суду, ухваленим 12 березня 2018 року.

Отже, за таких обставин вимоги позивача про стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов?язання в сумі 46 571,65 грн. є передчасними, оскільки грошове зобов?язання виникає з рішення суду про стягнення цих коштів.

Тому рішення суду в частині стягнення 3 % річних за прострочення повернення переплаченої суми щомісячних платежів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Ухвалюючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із того, що така відповідальність передбачена ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Однак задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не врахував, що правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні та безпідставно зобов?язав відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 000 грн..

За таких обставин, оскільки судом неправильно застосовано матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини, рішення суду у частині відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в позові.

В решті задоволених позовних вимог рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч.6 ст.259, п.2 ч.1 ст.374 , ст.376, ст.382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року в частині стягнення 3 % річних за прострочення повернення переплаченої суми щомісячних платежів та в частині відшкодування моральної шкоди, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних за прострочення повернення переплаченої суми щомісячних платежів в розмірі 2027,13 грн. та про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 09 вересня 2018 року .

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М. Авраменко

В.В. Черненко