Провадження № 2-з/742/19/18
Єдиний унікальний № 742/3016/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м.Прилуки

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Коваленко А.В. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2018 року до Прилуцького міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу легкового автомобіля ВАЗ 217030,2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, укладеного 02 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на транспортний засіб легкового автомобіля ВАЗ 217030,2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який зареєстрований на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дану заяву аргументує тим, що Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2016 року в цивільній справі №742/3051/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ HACK «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ HACK «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди 74088,68грн., витрати, повязані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 716,52грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1629,08грн., 721,83грн. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 28 вересня 2016 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2016 року в частині зустрічного позову залишене без змін.

В звязку з невиконанням ОСОБА_2 рішення суду в добровільному порядку ОСОБА_1 вимушений був отримати виконавчий лист та звернутись до органів державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду.

За заявою ОСОБА_1 та на підставі виконавчого листа Прилуцьким міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду від 20 жовтня 2016 року.

Проте рішення суду до цього часу не виконано і не стягнуто з ОСОБА_2 суму завданої позивачу шкоди.

В ході виконавчого провадження державний виконавець вчинив необхідні дії на виявлення належного відповідачу ОСОБА_2 майна та накладення на нього арешту з метою звернення стягнення.

Проте державним виконавцем було встановлено, що у власності відповідача ОСОБА_2 відсутнє будь-яке рухоме чи нерухоме майно.

На запит державного виконавця територіальним сервісним центром надано інформацію, що відповідачу ОСОБА_2 належав на праві власності транспортний засіб ВАЗ 217030, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, яким він керував під час дорожньо-транспортної пригоди, проте вказаний транспортний засіб 02 серпня 2016 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_3.

Перереєстрація автомобіля відбулось шляхом укладення договору купівлі-продажу в Територіальному сервісному центрі №7442 між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу транспортного засобу ВАЗ 217030, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений між відповідачами 02 серпня 2016 року, є фіктивним, а відповідно недійсним.

Відповідач ОСОБА_2, розуміючи, що будь-якого іншого майна не має, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення, а саме звернення стягнення на належний йому транспортний засіб, і саме з цих підстав здійснює укладення оспорюваного договору.

При цьому договір купівлі-продажу відповідач ОСОБА_2 укладає на близького родича свою рідну матір відповідача ОСОБА_3, яка навіть не має прав на керування транспортним засобом.

Ціна договору купівлі-продажу істотно занижена, що вказує на відсутність наміру реального продажу автомобіля.

Після укладення договору саме відповідач ОСОБА_2 продовжив ним володіти та користуватись як його власник, що підтверджує обставини фіктивності укладення такого договору та реальний перехід прав власника транспортного засобу до відповідача ОСОБА_3

Отже укладення оспорюваного договору купівлі-продажу повязане лише з єдиною метою - ухилення від виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на належний відповідачу ОСОБА_2 транспортний засіб.

ОСОБА_3 того після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що після ухвалення рішення суду і відкриття виконавчого провадження, відповідач ОСОБА_2 вчинив і інші заходи для неможливості виконання рішення суду.

Так після відкриття виконавчого провадження відповідач ОСОБА_2 звільнився з роботи і таким чином вчинив заходи щодо неможливості виконання рішення суду.

З наведених обґрунтувань підстав позову вбачається наявність реального спору між позивачем та відповідачами, а також вбачається наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, що підтверджується наступним.

Так, відповідач ОСОБА_3 являється на даний час власником транспортного засобу, а отже не позбавлена можливості відчужити його у будь-який момент після того, як їй стане відомо про відкриття провадження у даній справі.

Спільний умисел відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу траснспортного засобу був направлений на позбавлення можливості виконати рішення суду про стягнення на користь позивача завданої майнової шкоди шляхом звернення стягнення органами державної виконавчої служби на транспортний засіб, з урахуванням відсутності у відповідача ОСОБА_2 іншого майна.

Наведені обставини підтверджують можливість подальших умисних дій відповідача ОСОБА_3 на вибуття з її права власності спірного автомобіля шляхом його відчуження будь-якій третій особі, що призведе до неможливості звернення стягнення на автомобіль та неможливості виконання рішень судів як у даній справі, так і у справі №742/3051/15-ц.

Отже позивач вважає, що наведені ним обставини вказують на наявність підстав для забезпечення позову, що надасть в подальшому можливість уникнути неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Також накладення арешту на автомобіль лише обмежить право відповідачів на його відчуження і жодним чином не порушить їх прав на користування вказаним автомобілем.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України вказана заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Згідно розяснень, викладених в п.п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006року позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що в Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2016 року Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди 74088,68грн., витрати, повязані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 716,52грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1629,08грн., 721,83грн. судового збору.

11 вересня 2018 року до Прилуцького міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу легкового автомобіля ВАЗ 217030,2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, укладеного 02 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

З аналізу заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник стверджує, що договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 217030,2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, укладеного 02 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є фіктивний і укладений з метою ухилення від виконання рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин суд дійшов висновку що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_3 може в будь-який час до ухвалення рішення суду по справі спробувати відчужити транспортний засіб. Тому слід частково задовольнити заяву про забезпечення позову, наклавши арешт на автомобіль, шляхом заборони його відчуджувати.

Даний спосіб забезпечення позову, не порушить право ОСОБА_3 на володіння та користування транспортним засобом і буде співмірним з заявленими позовними вимогами.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження на транспортний засіб типу - легкового автомобіля ВАЗ 217030, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3.

В задоволені решти вимог заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В.Коваленко