Справа № 583/1783/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

за участю секретаря АРТЕМЕНКО О.С.

учасників справи: позивачки МАХІТКО Н.В., її представника ОСОБА_1, відповідача МАХІТКА М.В., з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 в м. Охтирка Сумської області цивільну справу за позовом

МАХІТКО ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до МАХІТКА ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2)

про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації

встановив:

16.05.2018 року до суду звернулася позивач з позовом. Вимоги мотивувала тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.09.2012 року визнано спільною сумісною власністю МАХІТКО Н.В. та МАХІТКА М.В. легковий автомобіль НОМЕР_1, 2004 року випуску та автомобільний причеп. 30.10.2013 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області визначено ідеальні частки за позивачкою та відповідачем на вказаний автомобіль та автомобільний причеп по 1/2 частині за кожним.

Позивачка зазначає, що після прийняття вказаних рішень суду щодо поділу майна та визначення ідеальних часток в спільній сумісній власності відповідач не дає позивачці можливості користуватися автомобілем ЗАЗ 110308, який фактично знаходиться в повному володінні відповідача. Враховуючи вищевикладене спільне користування вказаним автомобілем з відповідачем неможливе, надати у добровільному порядку компенсацію за частку у майні відповідач відмовляється.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку вирішити питання про користування, поділ, виплату грошової компенсації вартості спільного автомобіля є неможливим, позивачка просила: в порядку реального поділу спільного майна подружжя зарахувати на користь відповідача компенсацію за ? частину вартості автомобіля марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, та автомобільного причепу марки ПФ-01 Ферман, державний номерний знак НОМЕР_3, 2005 року випуску; припинити право власності відповідача на автомобіль марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, та автомобільний причеп марки ПФ-01 Ферман, державний номерний знак НОМЕР_3, 2005 року випуску; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачкою право власності на автомобіль марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, та автомобільний причеп марки ПФ-01 Ферман, державний номерний знак НОМЕР_3, 2005 року випуску.

Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги за позовом підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засідання заперечив проти задоволення позовних вимог. В наданому відзиві на позовну заяву /а.с. 28-31/ зазначив, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2013 року автомобіль ЗАЗ 110308 та автомобільний причеп залишено в його користуванні. Вказаний автомобіль відповідач не надає позивачці через те, що остання, на його переконання, не має наміру повертати автомобіль. Крім того, позивачка не має обєктивної необхідності у користуванні автомобілем, оскільки має задовільний стан здоровя. МАХІТКО М.В. зазначає, що від є інвалідом ІІ групи у звязку з пошкодженням опорно-рухового апарату, а тому потребує регулярного відвідування лікарні, без автомобіля він буде взагалі позбавлений можливості пересуватися. Згоду на отримання компенсації відповідач не надає. МАХІТКО М.В. вказує про те, що має намір сплатити МАХІТКО Н.В. компенсацію за належну їй ? частину автомобіля ЗАЗ 110308, але на даний час відповідач необхідних коштів не має.

Позивачка у поясненні на відзив /а.с. 33/ зазначила, що МАХІТКО М.В. одноособово користується автомобілем ЗАЗ 110308 пять років, протягом вказаного часу він не намагався сплатити позивачці грошову компенсацію за ? частину вказаного автомобіля. Вимога відповідача про залишення в його користуванні автомобіля та причепа є необґрунтованою, оскільки приведе до порушення принципу рівності умов здійснення прав кожним з власників, визначеного ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України. Крім того, МАХІТКО Н.В. вказує, що вона перебуває на лікуванні в обласній лікарні, а тому потребує можливості користуватися автомобілем для проходження обстеження. Також позивачка має фінансову можливість сплатити відповідачу грошову компенсацію за ? частину автомобіля ЗАЗ 110308.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи і заперечення учасників справи, надані ними докази, виходив з наступного:

Згідно з вимогами ч. 1, 2, 3, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2013 року позовні вимоги МАХІТКО Н.В. до МАХІТКА М.В. задоволено частково. Визначено ідеальні частки за МАХІТКО Н.В. та МАХІТКА М.В. на автомобіль НОМЕР_4, 2004 року випуску та автомобільний причеп по 1/2 частині за кожним. В задоволенні позовних вимог щодо реального виділення автомобіля НОМЕР_4, 2004 року випуску та автомобільного причепу відмовлено за необґрунтованістю вимог, залишено дане майно у спільній частковій власності МАХІТКО Н.В. та МАХІТКА М.В. /а.с. 6-7/

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 15.10.2013 року № 20/165/2013 вартість автомобіля ЗАЗ 110308 на день оцінки становить 19566,00 грн., вартість причепу до автомобіля марки ПФ-01 Ферман 3609,00 грн.

Автомобіль марки ЗАЗ 110308 державний номерний знак НОМЕР_2, 2004 року випуску та автомобільний причеп перебувають у одноособовому користуванні МАХІТКА М.В., що підтверджується поясненнями позивачки та не спростовується відповідачем.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно вимог ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За приписами п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною .

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ч.4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як встановлено судом, заявляючи вказану вимогу, позивач не внесла грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля НОМЕР_1, 2004 року випуску та автомобільного причепу на депозитний рахунок суду, відповідач згоду на отримання компенсації за належну йому частку в майні не надав.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом достовірно встановлено, що згоди про порядок володіння та користування майном, а також про порядок його поділу та відшкодування відповідної матеріальної компенсації, сторони не досягли, виділ в натурі автомобіля марки ЗАЗ 110308 та автомобільного причепу марки ПФ-01 Ферман неможливим. Вказані атомобіль та причеп залишається у одноособовому користуванні відповідача, що ним підтверджено в судовому засіданні, у звязку з чим позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право власності на частину зазначеного майна, компенсація за користування ним відповідачем позивачці не сплачується, про що МАХІТКО М.В. зазначає в наданому відзиві на позовну заяву.

Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку в Південному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3031,00 грн. на місяць. /а.с. 32/

На переконання суду, відповідач довів під час судового розгляду справи, що автомобіль потрібен йому для можливості відвідувати лікарню, місця дозвілля та відпочинку не тільки в межах населеного пункту, де проживає, а й за його межами, приймати участь у політичному та культурному житті, доступі до правосуддя тощо.

Всупереч ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що вона особисто може користуватися автомобілем (має посвідчення водія).

Суд вважає, що заявляючи вказані вимоги позивач обрала неналежний спосіб захисту свого права.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві .

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст. 5 ЦПК)

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:визнання права; 2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обовязку в натурі;6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позивачем заявлена вимога про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації, а отже належним способом захисту саме порушеного права позивача є стягнення компенсації на її користь за ? частину вартості автомобіля марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, та автомобільного причепу марки ПФ-01 Ферман.

При цьому, в судовому засіданні не було встановлена обставина заперечення будь-якою особою права власності відповідача на частку у спільному майні подружжя.

У звязку викладеним, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині реального поділу автомобіля та виплату компенсації.

Виходячи з того, що в силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності та беручи до уваги те, що автомобіль та причеп є неподільними, а припинення спільної часткової власності на вказане майно завдасть шкоди інтересам відповідача, який є інвалідом ІІ групи, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Будь яких протиріч чи суперечностей, чи порушення прав інших осіб судом не встановлено.

Доказів, які б спростовували висновок суду, сторони не надали.

На підставі ст. ст. 319, 358, 364, 365 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-89, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог МАХІТКО ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до МАХІТКА ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області або через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_4