Справа № 375/1830/17 Головуючий у І інстанції Литвин О. В.
Провадження № 22-ц/780/3015/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 49 07.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

7 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П., Сержанюка А.С., розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 26 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи його тим, що на підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 3 грудня 2015 року з ОСОБА_4 на її користь щомісячно підлягають стягненню аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 500 грн., починаючи з 19 листопада 2015 року до повноліття дитини. На виконання цього рішення 15 січня 2016 року було видано виконавчий лист № 375/1590/15-ц, який пред'явлено до виконання в Рокитнянський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області. Постановою державного виконавця Воровської Л.В. від 7 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50745548. Проте відповідач сплачує аліменти несвоєчасно, допускає затримки у перерахуванні коштів, тому вона просила стягнути з нього на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3 193 грн.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 26 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі в розмірі 2 645 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував норму статтей 195, 196 СК України, оскілки на час звернення ОСОБА_5 з позовом заборгованість по сплаті аліментів була відсутня.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 3 грудня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 щомісячно підлягають стягненню аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 500 грн., починаючи з 19 листопада 2015 року до повноліття дитини.

На виконання цього рішення 15 січня 2016 року стягувачу було видано виконавчий лист № 375/1590/15-ц, який пред'явлено до виконання в Рокитнянський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

Постановою державного виконавця Воровської Л.В. від 7 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50745548.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який на підставі рішення суду зобов'язаний щомісячно сплачувати позивачу аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини, виконує це зобов'язання нерегулярно, чим допускає виникнення заборгованості, тому відповідно до статті 196 СК України остання має право на отримання неустойки (пені) у розмірі 2 645 грн.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно зі статтею 196 цього Кодексу у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме такий висновок про правильне застосування норм права висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц.

Із матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що рішення суду відповідачем до листопада 2017 року належним чином не виконувалося, а саме аліменти сплачувалися нерегулярно, що спричиняло виникнення заборгованості в окремі періоди часу.

Так, починаючи з 19 листопада 2015 року до листопада 2017 року відповідачем було сплачено аліменти в наступних розмірах: 3 000 грн. - 13 травня 2016 року, 700 грн. - 25 липня 2016 року, 2 000 грн. - 29 грудня 2016 року, 1 500 грн. - 29 березня 2017 року, 2 500 грн. - 28 серпня 2017 року, 1 000 грн. - 17 листопада 2017 року. Окрім того, ним було сплачено аліменти в сумі 1 000 грн. 18 лютого 2016 року, однак позивач їх не отримала і вони були повернуті відповідачу.

З урахуванням встановленої обставини сплати та отриманням позивачем аліментів 13 травня 2016 року, а також визнаного сторонами факту намагання ОСОБА_4 сплатити 18 лютого 2016 року шляхом поштового переказу аліменти на користь ОСОБА_5, які були йому у послідуючому повернуті, суд першої вважав правильним розрахунок позивача пені за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року та вірним розрахунком останньої за травень 2016 року має бути сума 36,00 грн. (сума аліментів до сплати за листопад 2015 року - квітень 2016 року = 2 700 грн.; 3 000 грн. - 2 700.00 грн. = 300 грн., які переходять на травень і таким чином заборгованою за травень з огляду на наступний платіж 25 липня 2016 року, є сума - 200 грн.; 300 грн. : 100% х 18 днів (період прострочення з 14 по 31 травня 2016) = 36 грн.). Нарахування пені за інші періоди часу, окрім за період з вересня по листопад 2017, суд визнав обґрунтованими.

В апеляційній скарзі відповідач не оспорює здійсненні судом розрахунки та не заперечує проти стягнутої суми пені, тому відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства вони не підлягають перевірці апеляційним судом.

Разом з тим, відповідач вказував, що відповідно до листа Рокитнянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 15 листопада 2017 року № 9942, станом на 1 листопада 2017 року борг по аліментах за виконавчим листом № 375/1590/15-ц відсутній, тому підстав для стягнення з нього пені немає.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення, з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність щомісячної сплати аліментів.

За таких обставин доводи відповідача з посиланням на невідповідність вимог позову положенням статті 196 СК України не заслуговують на увагу, оскільки на переконання апеляційного суду відповідач невірно їх тлумачить на свою користь, тоді як прострочення сплати аліментів у певні періоди часу мало місце і що визнавав сам відповідач.

Отже, розглядаючи позов, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 26 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

Л.П. Сушко

А.С. Сержанюк