АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/791/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/12777/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року, (ухваленого суддею Грицак Р.М., повний текст рішення складено 29 травня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Тернопільської міської ради від 15.02.2013 року №6/29/38 "Про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0442га за адресою вул.Татарська 23, гр. ОСОБА_1О." надано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0442га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою вул. Татарська, 23, яка згідно рішення Тернопільської міської ради від 29.03.2007 року була визначена проходом спільного користування, тобто земельна ділянка спільного користування зменшилась на 17 м/кв до 72 м/кв.

У зв'язку з наведеним, він не має змоги (позбавлений можливості) тимчасово припаркувати свій автомобіль щоб доставити і розвантажити будь-які продукти, меблі, матеріали, тощо. Під'їзд будь якої екстреної служби до його будинку також неможливий. Для того щоб наблизитись до свого будинку з проїжджої частини дороги вулиці Татарської, для заїзду і зупинки він вимушений використовувати земельну ділянку відповідача.

Враховуючи відсутність іншої можливості забезпечити належне користування будинком просив встановити земельний сервітут, який передбачав би право заїзду та тимчасової зупинки транспортного засобу із використання земельної ділянки відповідача (близько 12 м/кв).

Вказав, що такий сервітут не створюватиме відповідачу незручностей або обмежень у користуванні земельною ділянкою, оскільки вона вільна від насаджень, заасфальтована, використовується відповідачем для заїзду (виїзду) в гараж. Іншої технічної можливості для під'їзду до належного йому будинку в нього немає.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено і встановлено земельний сервітут, який передбачає право заїзду та тимчасової зупинки транспортного засобу ОСОБА_3, щодо земельної ділянки площею 0,0013 га, яка належить ОСОБА_1 та визначена згідно плану земельних ділянок по вул. Татарська, 23, 25 виготовленого КП «Земельно-кадастрове бюро», як земельний сервітут на право проходу та проїзду.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вказав, що встановлення сервітуту є неможливим, оскільки ним будуть створюватися йому незручності у користуванні своєю власністю і гаражем.

Рішенням Тернопільської міської ради від 15.02.2013 року №6/29/38 "Про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0442 га за адресою вул.Татарська 23, гр. ОСОБА_1." йому передано у власність земельну ділянку площею 0,0442га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою ул.Татарська, 23. Встановлення земельного сервітуту призведе до зміни цільового призначення земельної ділянки.

Позивач у позові просив про призначення земельно-технічної експертизи однак надав суду план земельної ділянки виготовлений в 2009 році на підставі якого було прийнято рішення про встановлення ОСОБА_3 проходу до будинку, а не заїзду (визнано, що двох метрів ширини подвір'я є недостатньо для проїзду транспорту).

Частина земельної ділянки, щодо якої встановлено сервітут належить Тернопільській міській раді, яка не залучена до участі у справі.

В судовому засідання ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив в задоволенні позову відмовити, вказав, що його будинковолодіння і будинковолодіння позивача є єдиною будівлею, знаходяться на рельєфному підвищення відносно вулиці Татарська і відділені від вулиці підпорною стіною. Вхід до будинків з вулиці здійснювався сходами (шириною близько 1,5 метра) по боках яких збудовані підпірні стіни, а заїзду до будинку не було. Вхід до будинку позивача проходить вздовж будинку відповідача. Навпроти будинку ОСОБА_1 була господарська будівля, яку він, отримавши всі дозвільні документи, переобладнав в гараж і для облаштування заїзду прибрав землю перед гаражем, тому заїзд в гараж є у вигляді крутого підйому (гараж і будинки знаходяться значно вище рівня вулиці).

Зазначив, що він є особою похилого віку, в нього велика сім'я і є внуки у зв'язку з чим він часто їздить автомобілем по потребах сім'ї.

Спочатку він дозволяв безперешкодно користуватися заїздом позивачу, однак позивач нехтував такими домовленостями, залишав на тривалий час в заїзді автомобіль чим блокував йому доступ до гаражу і унеможливлював виїзд автомобілем.

Батько позивача приїжджав автомобілем, залишав автомобіль в заїзді і на прохання забрати автомобіль, щоб надати доступ до гаражу, відмовлявся це робити, аргументуючи це тим, що він немає ключів від автомобіля, хоча ключі знаходились в нього в кишені. Позивач і його батько неодноразово знущались над ним, вказуючи що ключі від автомобіля знаходяться в іншого з них, залишаючи виїзд з гаражу заблокованим на тривалий час.

Коли він дозволив вивантажити в заїзді бруківку, то позивач навмисно не спішно декілька днів її перевозив з заїзду, блокуючи йому доступ в гараж, хоча обсяг привезеної бруківки дозволяв прибрати її з заїзду за один день.

Вказані факти та численні інші факти блокування позивачем виїзду зафіксовані в неодноразових звернення відповідача до правоохоронних та інших органів починаючи з 2007 року.

Звертає увагу, що продукти, матеріали та інше можна занести до будинку зупинившись перед будинками на вулиці, жодних перешкод для таких дій не існує. Крім того, відстань на яку позивач наблизиться до свого будинку з встановленням сервітуту є мізерною, оскільки фактично становить ширину тротуару і половину довжини автомобіля.

З встановленням сервітуту, позивач і його батько взагалі позбавлять його можливості виїзду з гаражу, оскільки будуть тримати автомобіль в заїзді постійно так як і відбувалося раніше, не будуть реагувати на його прохання забрати автомобіль.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав і вказав, що земельний сервітут встановлено на земельну ділянку, яка належить Тернопільській міській раді, однак яка не була залучена до участі у справі.

Ширина заїзду і ширина подвір'я перед будівлею є недостатньою для проїзду транспорту до будинку позивача. Неможливість проїзду транспорту до будинку позивача встановлено і рішеннями Тернопільської міської ради, якими визначався статус земельної ділянки (подвір'я) і її визначено як таку, що слугує тільки для проходу. Земельний сервітут не може змінювати цільове призначення землі і змінювати вже існуючі рішення органу місцевого самоврядування по цьому питанню.

Встановлений сервітут не дасть можливості безпосереднього доїзду до належного йому житлового будинку, оскільки це зумовлено розташуванням будівель на земельній ділянці, що і встановлено висновком проведеної експертизи. Тимчасовий заїзд автомобіля позивача під гараж відповідача погіршить і так неприязні стосунки між сторонами.

Зауважив, що у позивача відсутні будь які перешкоди щодо обслуговування будинку і земельної ділянки і правової підстави для встановлення сервітуту немає.

Крім того, чинне законодавство не передбачає такого виду сервітуту, як право заїзду і тимчасової зупинки, оскільки такий сервітут є неконкретним, контроль за виконанням такого рішення буде відсутнім, що дозволить позивачу залишати автомобіль в заїзді на невизначений термін і блокувати доступ до гаражу і виїзд з нього відповідачу.

Позивач просив призначити експертизу, однак надав план земельної ділянки, який не враховує особливості її рельєфу у відношенні до вулиці (дороги).

Наголошує, що позивач не звертався до відповідача з заявою про встановлення земельного сервітуту і врегулювання спору в досудовому порядку.

Позивач апеляційну скаргу не визнав і вказав, що він користується батьковим автомобілем і не може заїхати в двір щоб розгрузити продукти чи будівельні матеріали, які може привезти для проведення ремонту. В майбутньому сім'я планує перекривати будинок і потрібно буде вигружати будматеріали. В даний час він зупиняється автомобілем біля тротуару і заносить продукти і речі в будинок, буває що місця для зупинки немає, оскільки інші також залишають автомобілі біля тротуару і приходиться зупинятись автомобілем дальше.

Зазначив, що в нього є гараж, який далеко від будинку і стоянка ближче де він залишає автомобіль. Дорога біля будинку є з одностороннім рухом, двополосна, ворота відчиняються на тротуар. Він відчинивши ворота, має намір заїхати в заїзд, вигрузити товари, занести їх в господарство та виїхати автомобілем із заїзду. Встановленим сервітутом буде користуватись по потребі.

Представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала і пояснила, що земельно-технічна експертиза не проводилась, оскільки при проведенні будівельно-технічної експертизи в 2007 році було встановлено розміри земельної ділянки і взаємне розташування будівель на ній, яке з того часу не змінилось і тому земельно-кадастрове бюро по існуючій схемі висловило думку про неможливість встановлення сервітуту для спільного користування заїздом у запропонованому варіанті. Спірна частина земельної ділянки використовується відповідачем для заїзду, має відповідне покриття і не потребує затрат для встановлення заїзду не призведе до зміни цільового призначення земельної ділянки.

Ширина існуючого проходу, без часткового використання належної відповідачу земельної ділянки не дає можливості зупинки автомобіля, оскільки зліва є підпірна стіна, яка не дозволяє водію відкрити дверки автомобіля, щоб його залишити.

З рішеннями попередніх судів у інших справах вони не згідні, тому вважають, що позивач має право на тимчасовий заїзд для того, щоб зупинитись автомобілем і занести привезені ним продукти та речі до будинку.

Не вбачає необхідності в залученні Тернопільської міської ради до участі у справі, оскільки частина земельної ділянки нею виділена у спільне користування сторін.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є одним з співвласників житлового будиноку під літ. "А" по вул.Татарській, 25 в м.Тернопіль. (а.с. 7-9).

Відповідачу належить на праві приватної власності будинковолодіння №23 по вул. Залізничній в м.Тернопіль (на даний час вул.Татарська) (а.с. 56).

Вказані будинки мають спільну стіну.

Рішенням Тернопільської міської ради від 29.03.2007 року №5/8/29 зі змінами, внесеними рішенням Тернопільської міської ради №5/12/66, передано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 які проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 434,00 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Земельну ділянку площею 89,00 кв.м., зазначену у прикладній схемі, вищезазначеним рішенням визначено проходом спільного користування до житлових будинків за адресами вул. Татарська, 23 та 25 (а.с. 34-35).

Схемою розмежування земельної ділянки, погодженої заступником начальника управління містобудування та архітектури Тернопільського міськвиконкому 21.06.2007 року визначено конфігурацію і площу спільного користування - 0,0089га (а.с. 12).

Рішенням Тернопільської міської ради від 15.02.2013 року №6/29/38 "Про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0442га за адресою вул.Татарська 23, гр. ОСОБА_1." надано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0442га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою ул.Татарська, 23 (а.с. 40).

Відповідно до акту визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки від 05.04.2012 року, складеного інженером-геодезистом в присутності землекористувача ОСОБА_1 та суміжних землекористувачів, погоджено межі земельної ділянки за адресою: м.Тернопіль, вул. Татарська 23. План розподілу земельної ділянки ОСОБА_1 погоджено відділом земельних ресурсів Тернопільської міської ради 02.09.2009 року, у якому зазначено, що площа земельної ділянки спільного користування становить 0,0072га та те, що всі попередні розподіли втрачають свою чинність.(а.с. 41).

Згідно плану земельних ділянок по вул. Татарська 23, 25 з нанесення меж земельної ділянки, на котру планується встановлення земельного сервітуту згідно запиту від 01.03.2018 року адвоката ОСОБА_4, здійснених комунальним підприємством Земельно-кадастрове бюро (вих №11 від 05.03.2018 року) площа земельної ділянки щодо якої можливо встановити земельний сервітут на право проходу та проїзду становить 0,0013га (а.с. 80).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що право позивача (як співвласника житлового будинку по вул. Татарська 25) на користування житловим будинком є обмеженим, оскільки під'їзд до будинку є неможливим без заїзду на частину земельної ділянки, яка належить відповідачу. При цьому суд взяв до уваги, що вказана земельна ділянка використовується відповідачем для заїзду до власного гаражу.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч.1 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Згідно ч.1 ст. 403 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Отже, обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту суду належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом встановлено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що обслуговування та користування будинковолодінням є неможливим без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.

Судом встановлено, що сторони у справі є суміжними земелекористувачами і належні їм будинки мають спільну стіну. Житловий будинок в якому позивач має частку віддалений від дороги і до нього існує прохід між житловим будинком і гаражем відповідача шириною 1,73 м, а зі сторони воріт 2 м.

Загальна площа земельної ділянки загального користування, яка рішенням Тернопільської міської ради визначена проходом становить 0,0072 га.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №1482 від 25.09.2007 року (а.с. 48-50) влаштування проїзду між житловим будинком по вул.Татарська 23 та гаражем відповідача, враховуючи його ширину та природній рельєф ґрунту не відповідає вимогам ДБН та протипожежним нормам, оскільки відстані між будівлями в розмірі 1,73 м недостатньо для влаштування проїзду до будинковолодіння №25.

З площ земельної ділянки, плану земельної ділянки та долучених фотографій вбачається, що заїзд до гаражу відповідача є підйомом довжиною 9,47 м (7,30+2,17) від воріт до воріт гаражу та шириною 3,22 м (2 м прохід +1,22 м) (а.с. 80, 81).

Позивач користується автомобілем і просить встановити сервітут для того, щоб мати можливість підвезти і розвантажити будь-які продукти, матеріали, меблі тощо, а потім виїхати автомобілем.

Отже, вказаний сервітут полягатиме лише в тому, що позивач зможе заїхати лише у двір з проїзної частини вулиці, що зменшить відстань для заносу продуктів, речей, тощо до 10 метрів, оскільки проїзд до належного йому будинку є неможливий.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами з 2007 року існують неприязні стосунки, як пояснив відповідач із за того, що позивач або його батько неодноразово залишали автомобіль в заїзді, чим створювали відповідачу перешкоду у виїзді з гаражу та в доступі до нього та ігнорували прохання відповідача звільнити заїзд.

Фактично доводи позивача щодо необхідності встановлення сервітуту зводяться до забезпечення йому певного рівня комфорту в користуванні майном, а реальної необхідності, підкріпленої доказами неможливості користування майном, для встановлення сервітуту позивачем не наведено.

Позивач не довів, що відсутність заїзду у двір будинковолодінь створює йому перешкоди у використанні і обслуговуванні належного йому майна.

Та обставина, що спірна частина земельної ділянки використовується відповідачем як заїзд в гараж сама по собі не може бути підставою для встановлення земельного сервітуту ціль якого є забезпечення позивачу можливості розвантажувати продукти, матеріали, речі які він привіз під будинок.

За необхідності здійснення певного виду ремонтно-будівельних робіт може бути встановлений тимчасовий сервітут на час їх виконання, за умови, що виконання таких робіт потребуватиме встановлення такого сервітуту.

Доводи позивача, що встановлення земельного сервітуту необхідно для під'їзду автомобілів екстрених служб колегією суддів оцінюється критично з наступних підстав:

- під'їзд автомобілів до будинку позивача, як встановлено судом, неможливий у зв'язку з віддаленістю будинку від дороги з відстанню між гаражем і будинком відповідача, яка є недостатня для проїзду траспортних засобів;

- із-за розташування будівель відповідача відстань між ними становить 1,73 м;

- в матеріалах відсутні будь-які докази того, що відсутність сервітуту перешкоджала тій чи іншій екстреній службі виконати поставленні їй завдання.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому судове рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що відповідачем оплачено 1057, 20 грн судового збору за подання апеляційної скарги, тому вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Крім того, ОСОБА_1 зайво сплачено судовий збір в сумі 543,80 грн., який колегія суддів вважає за необхідне йому повернути.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту.

Стягнути з ОСОБА_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 1057,20 грн сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 зайво сплачений судовий збір в сумі 543,80 грн., сплачений на підставі квитанції №52 від 27.06.2018 року

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 05 вересня 2018 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді О.І.Ткач

ОСОБА_8