КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4190/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої шкоди та розірвання договору,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - Крапівцевої Олени Олександрівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року,

встановив:

у липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив розірвати пенсійний договір, укладений між ним та відповідачем 14 березня 2009 року та стягнути з відповідача на його користь безпідставно списані 9 299 грн. 50 коп., пеню у розмірі 107 688 грн. 21 коп., 3% річних у розмірі 295 грн. 03 коп. та інфляційні втрати 1 312 грн. 95 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення сдуу першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обгрунтвоаність.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 14 березня 2009 року між ним та відповідачем було укладено пенсійний договір №SAMDN746 та відкрито картковий рахунок. Станом на 14 січня 2017 року на вказаному рахунку позивача перебували грошові кошти в розмірі 7 418 грн. 71 коп. Позивач зазначав, що 03 лютого 2017 року та 13 лютого 2017 року з його рахунку банком незаконно було списано грошові кошти в загальному розмірі 9 299 грн. 50 коп. із призначенням платежу «у рахунок погашення заборгованості за договором». У відповідь на його звернення відповідачем у поверненні коштів було відмовлено листом від 22 березня 2017 року. У зв'язку з цим просив розірвати укладений між сторонами договір, стягнути на його користь незаконно списані кошти з урахуванням 3% річних та інфляційний втрат, а також стягнути пеню у розмірі 107 688 грн. 21 коп. відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року позов було задоволено, розірвано договір та стягнуто з відповідача на користь позивача 9 299 грн. 50 коп. незаконно списаних грошових коштів, 107 688 грн. 21 коп. пені, 295 грн. 03 коп. 3% річних та 1395 грн. 95 коп. інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти були списані з рахунку позивача безпідставно, а тому вони підлягають поверненню у урахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 261, 525, 526, 530, 610, 625, 627, 1058, 1060, 1066, 1074, 1212, 1213 ЦК України, статей 1, 2, 4, 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що грошові кошти з карткового рахунку були списані в рахунок погашення заборгованості позивача, наявної у нього за договором банківського карткового рахунку № SAMDN0068, укладеним між сторонами 10 лютого 2009 року в розмірі 292 270 грн. 64 коп., що передбачено Умовами та Правила надання банківських послуг відповідача. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2010 року з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» та ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість за договором про надання банківських послуг №4405 8850 1426 8848 від 10 лютого 2009 року в розмірі 292 270 грн. 64 коп., яка утворилась внаслідок несанкціонованого овердрафту під час здійснення валюто обмінних операцій.

Разом з тим, рішенням Жовтневого суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2014 року вказане рішення було скасоване за нововиявленими обставинами, а у задоволенні позову - відмовлено. Зазначеним рішенням була встановлена відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 вказаної заборгованості, а тому і підстави для списання грошових коштів з іншого карткового рахунку позивача в рахунок погашення даної заборгованості у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, як на те посилається у своїй апеляційній скарзі відповідач, також відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 625 ЦК України також є неспроможними та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб, а послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 є споживачем фінансових послуг, які надаються АТ КБ «Приватбанк», який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто сплати пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що обов'язок з повернення незаконно списаних коштів відповідачем не було виконано за відсутності законних на те підстав, а тому грошові кошти мають бути повернуті ОСОБА_3 з урахуванням інфляційних втрат та 35 річних.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Разом з тим, апеляційна скарга не містить доводів щодо обґрунтованості висновків суду про розірвання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 651, ч. 5 ст. 653 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В даному випадку АТ КБ «Приватбанк» було порушено право ОСОБА_3 на володіння та користування належними йому коштами, що є підставою для розірвання договорів, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - Крапівцевої Олени Олександрівни залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді