Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 522/16800/16-ц

провадження № 61-33291св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

відповідачі: ОСОБА_11, ОСОБА_12,

представники відповідачів - ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_11, ОСОБА_12

на рішення Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Ільченко Н. А. від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І. від 21 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 серпня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_11 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останній грошові кошти у розмірі 24 381 долари США на строк користування до 20 серпня 2028 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних, з переглядом процентної ставки кожного наступного місяця кредитування відповідно до умов цього договору, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені договором.

Цього ж дня, на забезпечення виконання указаного кредитного зобов'язання між банком та ОСОБА_12 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договоромвід 20 серпня 2007 року року.

Банк зазначав, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 свої зобов'язання за кредитним договором не виконували, унаслідок чого станом на 01 вересня 2016 року у них виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 326,87 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 504 068,93 грн, та 8 833,97 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 17 463,51 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 455 470,17 грн; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 1 863,36 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 48 598,76 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 22 грудня 2015 року по 01 вересня 2016 року у розмірі 3 014,72 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами з 22 грудня 2015 року по 01 вересня 2016 року у розмірі 5 819,25 грн, яку банк просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_11, ОСОБА_12 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у загальному розмірі 19 326,87 доларів США та 8 833,97 грн, яка складається з: заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 463,51 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 1 863,36 доларів США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 22 грудня 2015 року по 01 вересня 2016 року у розмірі 3 014,72 грн; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами з 22 грудня 2015 року по 01 вересня 2016 року у розмірі 5 819,25 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник та поручитель свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконали, допустили виникнення заборгованості, розмір якої визначено відповідно до умов законодавства та умов кредитного договору. При цьому ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до положень статтей 526, 527, 530, 554 1048, 1050 ЦК України скористався своїм правом та звернувся до боржника та поручителя з позовом про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_11, ОСОБА_12, відхилено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішеннясуду першої інстанції про задоволення позову банку без змін та стягуючи заборгованість солідарно з позичальника і поручителя, виходив із того, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, банк встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконується, скористався правом на дострокове повернення заборгованості за кредитним договором. Розмір заборгованості банком доведено належними та допустимими доказами, він відповідає вимогам закону та умовам договору.

У липні 2017 року ОСОБА_11, ОСОБА_12подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи судами невірно встановлено обставини справи, зроблені помилкові висновки та застосовано норми права, які не могли бути застосовані до даних правовідносин. Зокрема, вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів з додержанням порядку та формою, що визначена умовами кредитного договору, не надходили на їхню адреси, та не були отримані ними, що підтверджується матеріалами справи, тексти вимог не містять зобов'язань позивача, а саме щодо зміни терміну повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 кредитного договору. Вимоги підписані представником банку, проте повноваження представника не визначені. У матеріалах справи відсутній розрахунок суми заборгованості в частині стягнення пені за невиконання указаного кредитного зобов'язання.

Згідно з пунктом 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 20 серпня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_11 було укладений кредитний договір з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав останній грошові кошти у розмірі 24 381 долари США, на строк користування до 20 серпня 2028 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних, з переглядом процентної ставки кожного наступного місяця кредитування відповідно до умов договору, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені договором (а.с. 20-22).

Цього ж дня, на забезпечення виконання указаного кредитного зобов'язання між банком та ОСОБА_12 був укладений договір поруки (а.с. 27).

Згідно із пунктом 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною, що передбачено в пункті 1.4 договору поруки.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України та частини другої статті 1054 у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов'язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Судом установлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 належним чином не виконували умови кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором та договору поруки терміни у зв'язку з чим виникла кредитна заборгованість.

Пунктом 6.1.2 кредитного договору встановлено право кредитора у разі недобросовісного відношення позичальника до виконання своїх зобов'язань за цим договором достроково вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту та процентів за користування ним.

У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором банк 30 травня 2016 року надіслав ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вимоги, в яких повідомив про наявність заборгованості та необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором протягом 31 календарного дня з дати одержання цієї вимоги та погасити кредитну заборгованість у повному обсязі (а. с. 28, 29).

У вересні 2016 року банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення боргу з боржника та поручителя.

З аналізу змісту статей 559, 1054 ЦК України можна зробити висновок, що у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання (дострокове виконання основного зобов'язання), звернувшись до позичальника з вимогою про дострокове стягнення сум за кредитним договором, і при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту.

Судами встановлено, що у зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право та звернувся до позичальника та поручителя з вимогами про дострокове повернення всієї суми заборгованості, чим змінив строк виконання основного зобов'язання.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення солідарно заборгованості з боржника та поручителя, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що позичальник та поручитель взяті на себе зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконували, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором.

Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору і відповідачами не спростований.

У зв'язку з тим, що позивач направив 30 травня 2016 року на адресу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору, позичальник на 41 календарний день вважається таким, що є повідомлений, й починаючи з цієї дати у банка виникло право протягом шести місяців звернутися до суду з відповідним позовом до поручителя.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Із позовом про стягнення заборгованості до боржника та поручителя банк звернувся 06 вересня 2016 року, тобто у межах строку позовної давності та в межах шести місяців до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16.

Доводи касаційної скарги про те, що вимога банку про дострокове повернення кредитних коштів з додержанням порядку та формою, що визначена умовами кредитного договору, не надходила, а також що текст вимоги не містить зобов'язань позивача, а саме щодо зміни терміну повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 кредитного договору, є безпідставними, оскільки розділом 6 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань за договором строком більше ніж на один місяць та у випадку непогашення простроченого грошового зобов'язання протягом 31 календарного дня, з дня отримання вимоги, Банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав та вимагає від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит з 32 календарного дня з дати одержання позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту. При цьому у разі неотримання позичальником вимоги термін повернення кредиту вважається таким, що настав з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту.

Тобто позивач належним чином повідомив відповідачів направивши вимоги про необхідність усунення порушень договору.

Крім того, договір про надання споживчого кредиту був підписаний ОСОБА_11 особисто, яка погодилася зі всіма умовами вказаного договору та була ознайомлена з розділом 6 указаного кредитного договору.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що банком було надано банківський розрахунок як документ неналежної якості за наслідками розгляду якого неможливо здійснити перевірку розрахунків, також є безпідставними, оскільки суди, ухвалюючи рішення повно та всебічно дослідили всі матеріали справи, ухвалили судові рішення, згідно з вимогами чинного законодавства, а саме ретельно перевіривши розрахунок наданий позивачем, з якого чітко зазначена заборгованість за кредитним договором, яка виникла у відповідачів і яка підлягає стягненню.

Інші доводи касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування законних судових рішень, спростовується сукупністю досліджених при розгляді справи доказів, на законність судових рішень не впливають, а зводиться до переоцінки доказів та незгоди із висновком суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_11, ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк