АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року м. Чернівці

справа № 722/331/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.

секретар: Скакун К.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення частки, головуючий у І-й інстанції - Побережна О.Д.,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 у березні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та його поділ.

Свої вимоги мотивував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2004 року по 2008 рік, однак розпочали спільне проживання ще до реєстрації шлюбу з 2003 року.

У 2003 році позивачем за власні кошти та власними силами і за допомогою сусідів, друзів та родичів на земельній ділянці, яка була надана відповідачці, розпочато будівництво житлового будинку, а також літньої кухні, сараю, гаражу, воріт, хвіртки, огорожі, криниці. Пізніше спільним коштом та зусиллями разом з відповідачкою проводилися поточні роботи.

Зазначав, що у 2010 році будівництво було зупинено і на даний час воно є об`єктом незавершеного будівництва. Однак, починаючи з 2008 року, сторони спільно почали облаштовувати будинок, а також кухню та гараж, зокрема за спільні кошти придбали меблі та предмети домашнього вжитку.

26 січня 2016 року рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області, яке набрало законної сили 05 лютого 2016 року, шлюб між сторонами

_______________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/794/674/18 Категорія 48

розірвано та фактично припинено шлюбні відносини.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати об'єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме, об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1, визнати за сторонами право власності на 1/2 частину даного майна, та стягнути судові витрати.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вказує на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи.

Аргументує вимоги апеляційної скарги тим, що за час шлюбу сторонами збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за їх спільні кошти та спільними зусиллями, готовність якого становить 100 %, а тому відповідно до вимог ст.ст. 60, 70 СК України вони набули майно в рівних частках і воно є їхньою спільною сумісною власністю.

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 подала відзив, у якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відзиві зазначає, що будівництво АДРЕСА_1 було проведено її сім»єю власними силами та за власні кошти ще до укладення шлюбу з позивачем. За спільні кошти сторонами самочинно було збудовано лише дві господарські споруди, а також проведені певні роботи щодо завершення будівництва, однак за кошти або з матеріалів відповідачки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будівництво спірного житлового будинку та господарських споруд було проведено самочинно, відповідно відсутній предмет позовних вимог, зазначений представником позивача у вигляді «нерухомого майна: об`єкта незавершеного будівництва розташованого за адресою: АДРЕСА_1», оскільки за таких обставин дане майно є лише сукупністю будівельних матеріалів та конструктивних елементів. Позивачем та його представником під час судового розгляду не доведено у відповідності до положень ч.1 ст.81 ЦПК України обставин, які зазначені у змісті позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції пгогоджується колегія суддів апеляційного суду.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2004 року. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2016 року, яке 05 лютого 2016 року вступило в законну силу, шлюб між сторонами розірвано.

Також встановлено, що рішенням Михалківської сільської ради ХХІІ скликання № 9 від 05 березня 1997 року «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд» відповідачці ОСОБА_4 була надана у користування земельна ділянка площею 0,2476 га, а також отримано проект забудови земельної ділянки та паспорт на забудову садиби, на якій у 2001 році розпочато будівництво житлового будинку. До початку спільного проживання сторін на виділений відповідачці земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 було зроблено фундамент, зведені стіни та накритий дах житлового будинку, а тому, відповідно до положень чинної на той час редакції ч.1 ст.24 КпШС, дане майно є її особистою власністю.

З висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи від 18 грудня 2017 року вбачається, що на момент обстеження на АДРЕСА_1 були розташовані житловий будинок та господарські будівлі і споруди (житловий будинок літ. А, з підвалом літ. Пд. та ганками літ. А1, а2 - 100% готовності, гараж літ. Б - 77% готовності, літня кухня літ. В - 68 % готовності, навіс літ. Г - 100% готовності, вольєр літ. Д. - 100% готовності, вбиральня літ. Е - 100% готовності, колодязь № 1 - 100% готовності, вигрібна яма № 2 - 100% готовності, огорожі (воріт) № 3, огорожі № 4 (хвіртка), огорожі № 5, огорожі № 6, огорожі (хвіртки)№ 7, огорожі № 8, огорожі №9, огорожі № 10 - 100% готовності, огорожі № 10 - 80 % готовності, замощення літ. І - 100% готовності. Загальна вартість зазначеного житлового будинку та господарських будівель і споруд на момент експертизи визначена у розмірі 1 107 843 грн.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружин та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 2, 3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Поділ між подружжям об'єкта незавершеного будівництва з урахуванням ступеня його готовності за статтею 331 ЦК України є можливим лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні статті 376 ЦК України.

З матеріалів справи, а саме, з копії будівельного паспорту та паспорту на забудову, генплану забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, видно, що будівництво даного житлового будинку було проведено з істотними відхиленнями від проекту, а господарські споруди побудовано самочинного. При цьому, технічний паспорт на житловий будинок та господарські споруди не виготовлявся.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

З огляду на викладене, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який побудований з істотним відхиленням від затвердженого проекту.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний житловий будинок та господарські споруди є самочинними відповідно до положень ст. 376 ЦК України.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Як встановлено судом, відповідно до паспорту на забудову садиби в сільському населеному пункті, виданого головним архітектором Сокирянського району Хілько О., в ньому передбачалося будівництво одноповерхового житлового будинку загальною площею 108,2 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м., а також господарський сарай 5*17,5 м. Однак будівництво вказаного житлового будинку проводиться з істотним відступленням від проекту, що також не заперечувалось сторонами, а тому в силу вимог частини першої статті 376 ЦК України є самочинною забудовою.

Також з висновку вищезазначеної експертизи вбачається, що характеристики (розміри, розташування, матеріал конструкцій) виявлених на земельній ділянці по АДРЕСА_1 об»єктів нерухомості не відповідають даним наявної в матеріалах справи копії будівельного паспорту. Крім того, самочино побудовано господарські будівлі, а саме гараж, літня кохня, навіс, вольєр, вбиральня, колодязь, вигрібна яма, огорожа та замощення.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що право власності на незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1, частина якого побудована відповідачкою до реєстрації шлюбу з позивачем, не може бути визнано в судовому порядку та не може бути предметом поділу, оскільки самочинно збудовані житлові будинки не є об'єктом права власності.

Із змісту апеляційної скарги, оскаржуваного рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права судом першої інстанції є очевидним і не викликає сумнівів щодо їх тлумачення.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпний висновок, що відповідає встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк