Справа № 168/148/18 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О.В.
Провадження № 22-ц/773/928/18 Категорія: 54 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Семенюка О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Волинської регіональної філії про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 14 червня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 27 серпня 2009 року він працював на посаді начальника Старовижівського районного виробничого відділу Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Відповідно до наказу № 4-к від 29 січня 2018 року його звільнили з посади на підставі пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з перебуванням на роботі у нетверезому стані. З наказом він не згідний та вважає звільнення його з роботи незаконним, оскільки не перебував на робочому місці 25 січня 2018 року у стані алкогольного сп'яніння. Вважає підстави звільнення надуманими у зв'язку з упередженим ставленням до нього директора Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Семенюка О.Л. та підлеглої ОСОБА_4. Просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення його з посади начальника Старовижівського районного виробничого відділу Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», поновити на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, витрати на правничу допомогу.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 14 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Волинської регіональної філії про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне дослідження доказів та надання їм неправильної оцінки, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із доведеності появи ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані, що стало підставою звільнення його з роботи за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 п. 7 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Як роз'яснено в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом № 09/00 від 01 червня 2001 року ОСОБА_1 був призначений на посаду директора Старовижівської філії Державного підприємства «Ковельський міський центр державного земельного кадастру». З 27 серпня 2009 року відповідно до наказу № 78-к позивач був переведений на посаду начальника Старовижівського районного виробничого відділу Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 7-9).

Також судом встановлено, що на підставі розпорядження та наказів директор Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Семенюк О.Л. та головний бухгалтер підприємства ОСОБА_5 прибули 25 січня 2018 року до Старовижівського відділу ДЗК Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» для проведення позапланової інвентаризації основних засобів (а.с. 26, 27, 86).

Відповідно до акту, складеного 25 січня 2018 року посадовими особами Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», встановлено, що ОСОБА_1 25 січня 2018 року перебував на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння, про що свідчив стійкий запах алкоголю, неадекватна поведінка, загальмована мова, почервоніння шкірних покривів, про що було повідомлено працівників поліції(а.с. 28). Від підпису в акті та проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 відмовився, про що міститься відмітка в акті, засвідчена підписами посадових осіб. У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 вказує, що він 25 січня 2018 року мав «відгул», оскільки був відкликаний у грудні 2017 року з відпустки (а.с. 29), жодних спростувань щодо перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані дані пояснення не містять.

З копій табелю робочого часу за грудень 2017 року та січень 2018 року по Старовижівському відділу ДЗК вбачається, що ОСОБА_1 перебував у відпустці по 22 грудня 2017 року включно, з 26 грудня 2017 року по 29 січня 2018 року був на роботі.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів Старовижівського ВП відносно ОСОБА_1, які були складені 25 січня 2018 року працівниками поліції щодо факту повідомлення про перебування останнього на робочому місці за адресою: вул. Соборності, 3, в смт. Стара Вижівка у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 116 - 120), встановлено, що о 16 год. 31 хв. 25 січня 2018 року через службу «102» було прийнято звернення Семенюка О.Л. про перебування працівника в стані алкогольного сп'яніння на робочому місці. О 16 год. 40 хв. на місце події прибули працівники Старовижівского ВП.. З пояснень, відібраних працівниками поліції у ОСОБА_1 вбачається, що останній відмовляється від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, однак вказував, що спиртних напоїв 25 січня 2018 року не вживав.

Відповідно до наказу № 4-к від 29 січня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 7 ч. 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з перебуванням на роботі у нетверезому стані (а.с. 30), за попереднім погодженням з генеральним директором підприємства (а.с. 132).

Беручи до уваги наведені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним по справі доказам та застосуванням правових норм, які регулюють дані правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинним законодавством передбачено та визначено порядок фіксування перебування працівника на роботі в нетверезому стані, а саме: фіксування даного факту шляхом притягнення до адміністративної відповідальності згідно ст. 179 КУпАП є безпідставними, оскільки ст. 179 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на виробництві (на робочих місцях, у приміщеннях і на території підприємств, установ, організацій) або перебування на роботі в нетверезому стані, а п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає дисциплінарну відповідальність у випадку появи на роботі в нетверезому стані працівника, що не є тотожними видами відповідальності особи і можуть застосовуватися незалежно одна від одної. Не притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 179 КУпАП не може беззаперечно свідчити про недоведеність появи позивача на роботі в нетверезому стані 25 січня 2018 року, оскільки такий факт доведений дослідженими судом доказами.

Позивачем не спростований факт перебування його у стані алкогольного сп'яніння на робочому місці 25 січня 2018 року, від проходження медичного освідування останній відмовився, як пояснив в суді апеляційної інстанції, що йому було соромно проходити медичне освідування на стан алкогольного спяніння.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що лист ДП «Центр державного земельного кадастру» від 26 січня 2018 року «Про погодження звільнення з роботи» не є допустимим доказом, оскільки долучений до матеріалів справи з порушенням норм процесуального права, а саме: після надання відзиву на позовну заяву та закриття підготовчого судового засідання не заслуговують на увагу, оскільки позивач звертаючись з позовом до суду не обґрунтовував незаконність звільнення з роботи у зв'язку з порушенням процедури погодження з Генеральним директором ДЗК України. Крім того, прийняття судом доказів з порушенням строків їх подання не є безумовною підставою скасування судового рішення.

Інші, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права, обставин справи та оцінки досліджених судом доказів позивачем, зокрема пояснень свідків .

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 14 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді