БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/816/18
Провадження № 2/497/490/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.

без участі сторін,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями:

- в розмірі 0,30 умовних кадастрових гектара на підставі до сертифікату серії ОД №0169277, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області, як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 26 серпня 1997 року;

- в розмірі 0,30 умовних кадастрових гектара на підставі до сертифікату серії ОД №0169477, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області, як за спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 06 листопада 2007 року.

Стверджує, що у вересні 2017 року вона звернулася до Болградської районної державної адміністрації Одеської області з заявою про виділення в натурі на місцевості земельних часток (паїв) під багаторічними насадженнями, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю в свідоцтвах про право на спадщину інформації про спадкування нею права на земельні частки (пай). Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не прибула, будучи повідомленою належним чином (а.с.96). Подала заяву, якою підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Розгляд справи просила провести у її відсутність (а.с.85).

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином (а.с.72, 84, 97). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідні заяви (а.с.73, 98).

Представник відповідача ОСОБА_5 районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_6, діючий на підставі довіреностей від 18.01.2018 року за №01/01-34/133 (а.с.87), не заперечував щодо позовних вимог, та надав письмовий відзив (а.с.86). Звернув увагу суду на те, що власникам сертифікатів на земельні частки (паї) вже були виділені землі під ріллею, а сертифікати були вилучені, в свідоцтві про право на спадщину не було і не могло бути зазначено, що до складу спадщини увійшло право на частину земельної частки (паю) під багаторічними насадженнями, яке залишилося у спадкодавців. Тобто фактично виникла ситуація коли у спадкоємців не має жодного документу, який посвідчує право на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями (а..89-92).

Подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.88).

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Судом встановлено, що 26 серпня 1997 року помер ОСОБА_3, свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 488253 (а.с.10). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входило усе належне йому майно, в тому числі право на земельну частку пай, розміром в 2.0 умовних кадастрових гектарів, розташованого в с.Червоноармійське Болградського району, КСП «Кубей» згідно сертифікату серії ОД №0169277 від 20.03.1997 року (а.с.13).

За повідомленням Відділу у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 24.04.2018 року за № 366/166/18 (а.с.22) вбачається, що згідно наявних у Відділі у Болградському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на гр. ОСОБА_3 виписано сертифікат на земельну частку (пай) серії ОД №0169277, розміром 2.0 умовних кадастрових гектарів, реєстраційний №1700 на території ОСОБА_2 (Червоноармійської) сільської ради Болградського району Одеської області, який у свою чергу було переоформлено ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВВ №131934 від 27.08.1999 року (а.с.12).

Таким чином позивач ОСОБА_1 успадкувала право на земельну частку (пай) КСП «Кубей» розміром 2.0 умовних кадастрових гектара, що підтверджується матеріалами спадкової справи №2-9/15, заведеної державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо майна померлого 26 серпня 1997 року ОСОБА_3, з якої слідує, що з заявою від 06.08.1999 року про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1, дружина померлого згідно свідоцтва про одруження серії І-ЖД № 289144, яка отримала 27.08.1999 року свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельний пай, розміром 2.0 умовних кадастрових гектарів, вартістю 8314.39, розташованого в селі Червоноармійське, Болградського району, КСП «Кубей», Болградського району, згідно довідки від 16 серпня 1999 року під №400, виданої КСП «Кубей», на імя померлого (а.с.30-35).

Дане свідоцтво є в наявності у позивача (а.с.12).

За повідомленням Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 13.04.2018 року за № 01/Г-625/4 згідно з наявною в РДА інформацією середній розмір земельної частки (пай) в колишньому КСП «Кубей» становить 2.0 умовних кадастрових га (в тому числі: рілля - 1.68 у.к.га, сади 0.0574 у.к.га, виноградники 0.2526 у.к.га).

А відтак, ОСОБА_1 успадкувала право на земельну частку (пай) розміром 2.0 умовних кадастрових га в тому числі і на багаторічні насадження.

В звязку з чим, суд дійшов висновку про те, що право позивача в цій частині не порушено, оскільки вона успадкувала саме право на земельну частку (пай), тобто спадкодавець за час свого життя не отримував державного акту на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату, а відтак в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

06 листопада 2007 року померла ОСОБА_4, свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 118431 (а.с.14).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входило усе належне їй майно, в тому числі земельна ділянка в розмірі 1.83 га, та право на земельну частку пай згідно сертифікату серії ОД №0169457 від 20.03.1997 року (а.с.17)

За повідомленням Відділу у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 24.04.2018 року за № 368/166/18 вбачається, що за гр. ОСОБА_4 зареєстрована земельна ділянка, розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області площею 1.83 га (під ріллею), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0169457, розміром 2.0 умовних кадастрових гектарів, реєстр №2290.

Громадяни-члени КСП «Кубей», у тому числі і гр. ОСОБА_4 реалізували своє право власності на земельні ділянки лише під ріллею. Таким чином, залишилось не реалізованим право на земельну частку пай ОСОБА_4 саме на багаторічні культури: 0.30 умовних кадастрових га - за особистим сертифікатом (а.с.21).

Болградська районна державна адміністрація Одеської області листом від 13.04.2018 року за № 01/Г-625/4 підтвердила, що згідно з наявною в РДА інформацією середній розмір земельної частки (пай) в колишньому КСП «Кубей» становить 2.0 умовних кадастрових га (в тому числі: рілля - 1.68 у.к.га, сади 0.0574 у.к.га, виноградники 0.2526 у.к.га).

Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише на земельні ділянки під ріллею, право на землю під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) реалізовано не було.

Таким чином, розмір земельної частки (паю) на які мають право громадяни власники земельних часток паїв складає 0.31 га (0.0574 + 0.2526).

Оскільки право на земельні частки (паї) визначалася в умовних кадастрових гектарах, то число яким зазначалася відповідна площа завжди округлювалася до десятих (одна цифра після коми), то в усіх документах, які складалися з цього приводу завжди зазначалася площа 0.3 у.к.га (а.с.19).

З матеріалів спадкової справи №410/08, заведеної державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.36-71) щодо майна померлої 06 листопада 2007 року ОСОБА_4 вбачається, що з заявою від 22.04.2008 року про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1, донька померлої згідно свідоцтва про народження серії ЯИ № 721797 (а.с.43) та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №289144 (а.с.42), яка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок (а.с.56), на земельну ділянку площею 1.83 га. у межах згідно з планом, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.57), на майновий сертифікат на право на пайовий фонд майна СВК «Кубей» (а.с.58).

Також, ОСОБА_1 успадкувала право на земельну частку (пай) розміром 0.30 умовних кадастрових га на багаторічні насадження, однак належним чином не оформила правовстановлюючий документ.

Позивач мала намір оформити належним чином своє право на земельні частки (паї), однак Болградською районною державною адміністрацією Одеської області шляхом виділення в натурі на місцевості земельних часток (паїв) під багаторічними насадженнями, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю в свідоцтвах про право на спадщину інформації про спадкування нею саме права на земельну частку (пай).

Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України.

Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

В силу перелічених правових норм, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, яка скористалася своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті її батька.

Разом з цим її право порушено, оскільки вона позбавлена можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя її мати не оформили належним чином своє право на земельну частку (пай) розміром по 0.30 у.к.га на багаторічні насадження.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме:

- колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

- громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом…

Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв)

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Як розяснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що мати позивача ОСОБА_4 мала право на земельну частку (пай) розміром 2.0 умовних кадастрових гектара у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей», яка у подальшому на підставі свого сертифікату отримала державний акт на право власності на земельну ділянку зі складом сільськогосподарських угідь у вигляді ріллі розміром 1.83 га, при цьому оригінал сертифікату був вилучений взамін на виданий державний акт.

Проте за час свого життя мати, не змогла реалізувати своє право на земельну частку пай зі складом сільськогосподарських угідь у вигляді багаторічних насаджень, та не отримала відповідного державного акту.

З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкувала дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права на земельну частку (пай) після смерті матері ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.25, 116, 125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-82, 140, 200, 258, 315-319, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Болградської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КК № 424558, виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області 12 лютого 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей» розміром 0,30 в умовних кадастрових гектарах, яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0169457 від 20.03.1997 року, виданого на підставі рішення Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 13 вересня 1996 року № 738, як за спадкоємицею за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 06 листопада 2007 року.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя С.В.Кодінцева