Справа № 751/1199/18 Провадження № 22-ц/795/873/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Онищенко О. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.

при секретарі: Бивалькевич Т.В.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Деркач О.Г.), ухвалене у м.Чернігів, повний текст рішення складено 11 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 грудня 2013 року у розмірі 116 797,07 грн станом на 21 січня 2018 року, яка складається з: 14 565,24 грн заборгованість за кредитом; 102 131,83 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн заборгованість за пенею та комісією. Позов мотивовано тим, що 02 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останньому було надано кредит в сумі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вказував, що в порушення умов кредитного договору відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в звязку з чим утворилась заборгованість, яку банк і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 травня 2018 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 02.12.2013 року в сумі 116 797 грн 07 коп., з яких: за кредитом 14 565 грн 24 коп., за відсотками 102 131 грн 83 коп., нарахована пеня та комісія 100 грн, а також 1762 грн судового збору. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач порушив зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, а тому відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 533, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України наявні підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Відповідач вказує, що він є інвалідом з дитинства третьої групи по слуху, глухонімою особою, має розумові вади з 1996 року періодично знаходиться на лікуванні у психіатричних лікарнях з діагнозом психогенна параноїдна реакція на резидуально-органічному фоні. ОСОБА_2 посилається, що внаслідок таких фізичних та розумових вад він взагалі не може говорити, не чує та погано читає і розуміє зміст друкованого тексту. За доводами відповідача, 02 грудня 2013 року він не укладав з позивачем ніякого кредитного договору, єдиним підписаним ним документом є «Анкета-заявление о присоединении к условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке», на якому є підпис співробітника, який не є уповноваженою особою на укладення кредитних договорів від імені позивача. Також ОСОБА_2 зазначає, що він не отримував від позивача ані готівкою, ані на банківську картку грошових коштів (кредиту) у розмірі 15 000 грн, з іншими документами (Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами) позивач його 02 грудня 2013 року не ознайомлював. Відповідач вказує, що суд не навів у рішенні жодних розрахунків суми кредиту, процентів по ньому. Крім того, ОСОБА_2 посилається на пропуск банком строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Позивач посилається, що ОСОБА_2 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій виявив бажання, в тому числі і на отримання кредитних коштів. Разом з тим, у справі відсутні докази про те, що відповідач звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору. Банк вказує, що фактичне користування кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках, відкритих на імя ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що ним не пропущено строки позовної давності, з урахуванням строку дії отриманої відповідачем перевипущеної кредитної картки до квітня 2018 року, останніх здійснених платежів на погашення заборгованості в грудні 2017 року, а також відсутності заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Згідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що 02 грудня 2013 року ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якої відповідач виявив бажання отримати кредитний ліміт за платіжною карткою «Универсальная»Gold у розмірі 15 000 грн. При цьому памятку клієнта, яка містить в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування отримав і ознайомився з її змістом під підпис. Відповідач ОСОБА_2 підтвердив свою згоду, що ця заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач підтвердив, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, екземпляр договору згоден отримати шляхом роздруківки із сайту банку, зобовязується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 ще 13 вересня 2010 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій виявив бажання оформити на своє імя пенсійну картку та платіжну карту кредитка «Універсальна». Також відповідач був ознайомлений з умовами кредитування із використанням кредитки „Универсальная, 55 дней льготного периода, що підтверджується його підписом.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» на підставі Договору про надання банківських послуг від 02 грудня 2013 року ОСОБА_2 були надані кредитні картки: №896971, дата відкриття 13 березня 2014 року, строк дії листопад 2017 року; №666070, дата відкриття 29 квітня 2014 року, строк дії квітень 2018 року (а.с.86). Також видача зазначених карток відповідачу підтверджується скрін-шотами з програмного комплексу банку (а.с.87, 88).

Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» і це підтверджується випискою по рахунку, після встановлення 13 березня 2014 року кредитного ліміту в розмірі 15 000 грн відбулося списання коштів у сумі 11 797,49 грн заборгованості за попереднім кредитним договором (а.с.80).

З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_2 активно користувався картками - знімав з карток кошти та поповнював картки з 14 березня 2014 року. При цьому самостійну останню операцію було здійснено відповідачем 10 лютого 2016 року (поповнено готівкою у терміналі самообслуговування), а 04 серпня 2017 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості (а.с.79-85).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, відповідач ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання перед позивачем погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених дійсним договором (а.с.32 зворот); при цьому згодився вносити обовязковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості (а.с.13 зворот).

ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення позивачеві наданих грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 21 січня 2018 року утворилась заборгованість.

За змістом ст.ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобовязання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами укладеного договору було передбачено розмір базової процентної ставки 2,3% на місяць (або 27,6% на рік), яка нараховується на залишок заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості відповідача у період з 13 березня 2014 року по 29 серпня 2014 року розмір відсоткової ставки складав 27,6%, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 32,4%, з 01 квітня 2015 року по 21 січня 2018 року 42%.

Відповідно до п.п. 1.1.2.3, 1.1.2.4. та 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.1.1.3.1.9. цього договору; позичальник зобовязаний отримувати виписки про стан картрахунків і здійснених операціях по картрахунках; позичальник зобовязаний у разі незгоди із змінами Правил та/або тарифів банку звернутися в банк для розірвання договору і погасити заборгованість.

Згідно роздруківок АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 на номер телефону, зазначений в анкеті-заяві, 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року були надіслані повідомлення про зміну відсоткової ставки за виданою йому карткою.

Оскільки відповідач належним чином не виконував взятих на себе за кредитним договором зобовязань, у нього виникла заборгованість. При цьому позивачем здійснено розрахунок заборгованості, в якому відображено, зокрема, залишок заборгованості за наданим кредитом, процентну ставку, сплачені суми та інші необхідні вихідні дані. Таким чином, доводи відповідача, що наданий банком розрахунок заборгованості не являється за своїм змістом розрахунком, не можуть бути прийняті судом до уваги. Крім того, ОСОБА_2 здійснений банком розрахунок заборгованості не спростовано, не наведено свого розрахунку.

Посилання відповідача на підписання анкети співробітником банку, який не є уповноваженою особою на укладення кредитних договорів, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідач підписав Анкету-заяву, яка є договором приєднання, а тому співробітником банку лише проведена ідентифікація клієнта.

Не заслуговують на увагу суду також доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримував від банку ані готівкою, ані на банківську картку грошових коштів (кредиту) у розмірі 15 000 грн, оскільки особливістю користування кредитною карткою є зняття готівки в терміналах або розрахунок за допомогою картки при придбанні товарів, сплаті послуг. Матеріали справи містять виписку по карткам, які було видано на підставі кредитного договору №б/н від 02 грудня 2013 року, і з якої можна прослідкувати рух коштів за вказаними картками.

Як вбачається, заява на отримання кредиту підписана ОСОБА_2, містить відмітки банку, отже відповідач погодився з умовами отримання кредитних коштів, запропонованими банком. При цьому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, які містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, зокрема з Тарифами, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Статтею 30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 визнавався судом недієздатним або його дієздатність було обмежено. Згідно наданих відповідачем доказів, а саме: довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією та довідки територіального медичного обєднання «Психіатрія», ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи по слуху з дитинства довічно, йому протипоказана праця у працюючих механізмів, в умовах шуму, вібрації, переохолодження, може працювати в спеціально створених умовах (а.с.65), ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні: з 30.08.1996 року по 02.10.1996 рік, з 04.10.1996 року по 16.10.1996 рік (а.с.65 зворот). При цьому відповідачем не надано доказів, що він станом саме на дату укладення кредитного договору - 02 грудня 2013 року мав такі розлади здоровя, які унеможливлювали розуміння ним своїх дій та змісту підписаної ним заяви. Також відсутні докази, що відповідач потребує допомоги перекладача жестової мови.

Статтею 9 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Також відповідно до ст.10 ЦПК України держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Виходячи з викладеного, посилання судом першої інстанції як на доказ на документи, викладені російською мовою, не суперечить вимогам чинного законодавства.

Доводи ОСОБА_3 про пропуск банком строку позовної давності не можуть бути прийняті судом до уваги з таких підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте, ОСОБА_2 не заявляв під час розгляду справи в суді першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності і така заява не може бути прийнята на стадії апеляційного розгляду, оскільки про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та не скористався своїми правами.

Крім того, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 10 лютого 2016 року, термін дії картки встановлено до квітня 2018 року, а з позовом банк звернувся у лютому 2018 року, відсутні підстави стверджувати про пропуск банком строку позовної давності.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 7 вересня 2018 року.

Головуючий:Судді: