АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/6507/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді - доповідача Рейнарт І.М.

суддів Болотова Є.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Щербенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2018 року (суддя Савлук Т.В.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

у листопаді 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором від 9 квітня 2012р. у розмірі 57 645грн 91коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 9 квітня 2012р. відповідач отримав кредит у розмірі 8 500грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010р., та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору не надавав, зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку з чим за даним кредитним договором станом на 31 жовтня 2017р. існує заборгованість у розмірі 57 645грн 91коп., яка складається із 5 330грн 21коп. заборгованості за кредитом; 45 994грн 47коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 100грн заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн (фіксована частина) та 2 721грн 23коп. (процентна складова).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 9 квітня 2012р. на загальну суму 9 123грн 28коп. та 1 600грн

- 2 -

судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, не врахування тієї обставини, що з відповідачем був укладений кредитний договір та погоджені його умови, він отримав грошові кошти, які не повернув та не сплачував проценти за користування грошовими коштами.

Також позивач вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами, у заявленій позивачем сумі, а також штрафу, передбаченого пунктом 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, при наявності між сторонами договірних кредитних правовідносин, відсутності заперечень відповідача з приводу розрахунку заборгованості та доказів повної і своєчасної сплати заборгованості.

Відповідач про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві та яка є його місцем реєстрації. Однак, судові повідомлення відповідачем не отримуються.

На виконання вимог ЦПК України апеляційний суд намагався повідомити відповідача про судовий розгляд телефонним зв'язком, однак зазначений позивачем телефонний номер відповідача на час розгляду справи судом не обслуговується.

Враховуючи, що судом прийняті всі передбачені ЦПК України способи повідомлення відповідача про судовий розгляд, не отримання судових повідомлень за повідомленнями листоноші свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку відповідача, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З наданих позивачем суду першої інстанції документів вбачається, що 9 квітня 2012р. ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг в ПриватБанк, відповідно до якої висловив бажання оформити на своє ім'я пенсійну картку та погодився з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 жовтня 2017р. у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5330,21грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 45994,47грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3100грн., а також зі штрафів у сумі 3221,23грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів погодження з позичальником збільшення розміру процентів за користування кредитом, а одночасне стягнення пені та штрафів є подвійною відповідальністю.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши анкету-заяву від 9 квітня 2012р., відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки суду про те, що сторонами договору був погоджений кредитний ліміт у розмірі 8500грн. та сплата процентів у розмірі 3% в місяць відповідно до тарифів обслуговування кредитних карт

- 3 -

«Універсальна», не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки таких доказів суду позивачем надано не було.

Згідно анкети-заяви відповідач бажав оформити пенсійну картку, чи є вона ідентичною платіжній картці «Універсальна», позивачем не доведено, а відповідно до розрахунку заборгованості після отримання кредитних коштів банк нараховував позичальнику проценти за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних, що становить 2,5% на місяць.

Проте, оскільки відповідачем сплачувалися проценти за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних, колегія суддів вважає встановленим, що саме вказана процентна ставка була погоджена сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не повернув отримані у кредит грошові кошти у розмірі 5330,21грн, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з нього вказаної заборгованості.

Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 1 вересня 2014р. банком була змінена процентна ставка за користування кредитом з 30% на 34,8%, а з 1 квітня 2015р. процентна ставка збільшена до 43.20% і остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Матеріали справи не містять даних про причини зміни розміру процентної ставки з 1 вересня 2014р. та з 1 квітня 2015р., а також суду першої інстанції позивачем не було надано доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та погодження з ним даної дії.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 6 березня 2010р., банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення клієнта про не згоду із змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.6. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що банк повідомляє клієнтів про внесення змін шляхом розміщення інформації на офіційному сайті банка та у відділеннях банку.

Згідно пункту 1.1.6.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг зміни, внесені в Умови та правила діють з моменту їх публікації на сайті, але не пізніше підтвердження змін діями клієнта по користуванню послугами банку.

Позивачем суду не було надано доказів, що після 1 вересня 2014р. відповідач

- 4 -

користувався послугами банку.

Надана представником позивача апеляційному суду виписка по картковому рахунку також підтверджує, що останнє користування платіжною карткою відповідачем було здійснено 18 січня 2014р., а останнє поповнення рахунку грошовими коштами - 26 лютого 2014р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами у збільшеному розмірі, які не були погоджені з позичальником.

При цьому, судом правильно стягнена заборгованість за процентами, яка існувала станом на 31 серпня 2014р. у розмірі 693,07грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за пенею у сумі 3100грн не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов'язань, які передбачені договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язання сплатити банку штраф у розмірі 500грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Позовна заява не містить обґрунтування позовних вимог про нарахування пені. Представник позивача не скористався своїм правом надати необхідні пояснення суду першої інстанції, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування незаконності рішення суду в частині відмови у стягненні штрафу.

Під час апеляційного розгляду представник позивача пояснила, що пеня була нарахована у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору про своєчасне погашення кредитної заборгованості, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для подвійного стягнення неустойки (штрафу та пені) за неналежне виконання договору.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до частин 2 та 8 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала

- 5 -

неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивачем суду першої інстанції не було надано доказів видачі відповідачу картки «Універсальна» та про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та погодження з ним зміни процентної ставки, не була надана суду також і виписка про картковому рахунку, відкритому на ім'я відповідача, виняткових та поважних причин ненадання вказаних доказів суду першої інстанції представником позивача наведено не було, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для прийняття таких доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 7 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді