Справа № 454/3224/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря БАран О.Я.,

розглянувши в підготовчому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради та ПАТ «Сокальське заводоуправління будівельних матеріалів», третя особа Державні реєстратори виконавчого комітету Сокальської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення-,,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача та просить визнати за нею право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, прохідну позиція 17, загальною площею 15,2 м.кв., що розташована у АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача видати рішення про присвоєння адреси нежитловій будівлі як окремому об'єкту, що не входить в комплекс будівель відповідача 2 та зареєструвати третій особі дану нежитлову будівлю в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності за позивачем.

Свої вимоги мотивує наступним.

Згідно договору купівлі-продажу №12/04-16 та протоколу №1 цільового аукціону ПАТ «Сокальське заводоуправління будівельних матеріалів» через Сокальську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області позивач придбала нежитлове приміщення прохідної загальної площею 15,2 м.кв. у АДРЕСА_1 позиція «17» вартістю 5990,16 грн.

15.09.2017 р. позивач виготовила технічний паспорт у Червоноградському МБТІ, а згодом отримала висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Однак відповідачем відмовлено у присвоєні поштової адреси посилаючись на те, що немає правовстановлюючих документів на земельну ділянку під даним об'єктом.

Таким чином з метою захисту своїх майнових прав та забезпечення нормальних умов експлуатації і приведення у відповідність документації позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

04.05.2018 р. позивач подав заяву про уточнення позовних вимог та просить позов задоволити з такою вимогою: виділити з комплексу будівель нежитлову будівлю, прохідну позиція 17загальною площею 15,2м.кв., що розташована у АДРЕСА_1та визнати за позивачем право власності на дану нежитлову будівлю

В судове засідання позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 не прибули, однак суду подано заяву про розгляд справи у їхній відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують повністю та просили задовольнити.

Представник відповідача 1 в судове засідання не прибув, однак на адресу суду надійшла заява міського голови в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника Сокальської міської ради, позовну заяву визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, однак суду надано заяву ліквідатора Дуплика П.Г. у якій вказує, що кошти від реалізації даного майна надійшли в рахунок погашення податкового збору. Позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача 1 в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, якіберуть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові

матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання

відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, якщо його дії суперечать інтересам інших осіб.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, інтересамсторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі №12/04-16 від 15.04.2016р. ОСОБА_1 придбала у власність на цільовому аукціоні з продажу майна ПАТ «Сокальське заводоуправління будівельних матеріалів» нежитлову будівлю (прохідна) загальною площею 15,2 м.кв., яка перебуває у податковій заставі.

Згідно п.1.4. договору, товар, що реалізується належить ПАТ «Сокальське заводоуправління будівельних матеріалів» стягнутий в рахунок погашення боргу перед ДПІ у Сокальському районі Львівської області.

Згідно акту прийому передачі нежитлової будівлі від 19.04.2016р. встановлено, що позивач прийняла від представника ПАТ «Сокальське заводоуправління будівельних матеріалів» у власність майно, що було придбане на аукціоні, та з моменту фактичної передачі набула право власності.

15.09.2017р. позивач виготовила технічний паспорт на будівлю прохідної по АДРЕСА_1, який посвідчено у Червоноградському МБТІ, інвентаризаційна справа №9922.

Окрім того 09.11.2017р. директором КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» надано висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна, згідно якого встановлено, що позиція 17 нежитлової будівлі (прохідна) є відокремлена і може бути виділена в натурі.

Згідно повідомлення №2050/02-32 від 06.12.2017р. виконавчого комітету Сокальської міської ради ОСОБА_4 вказано про неможливість присвоєння окремої поштової адреси об'єкту нерухомого майна у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України встановлено , що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч. 1-2 ст. 367 ЦК України визначено, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на житлові будинки підлягає реєстрації у Державному реєстрі.

Згідно ст. 27 Закону однією з підстав реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що право власності на нерухоме майно набувається тільки за рішенням суду та те, що позивач позбавлений можливості оформити право власності іншим чином в цій частині позов слід задовольнити.

Однак враховуючи, що державний реєстратор, що діє у відповідності до законодавства як відділ, підзвітний міській раді, відмовив позивачу у присвоєні адреси на нежитлові будівлі оскільки не було надано весь перелік необхідних документів для здійснення реєстрації.

За результатом розгляду даної справи констатує і порушеннястатті 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці (рішення у справі «Серявін та інші протиУкраїни», заява N 4909/04, від 10.02.2010 року, п. 38) зазначає, щостаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, щоміститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, N 102).

Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідн е

втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Беєлер проти Італії" [GC], N 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I).

Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (див. рішення у справі "Гентрих проти Франції" від 22 вересня 1994 року, серія A, N 296-A, сс. 19 - 20, п. 42).

Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що присвоєння адреси нежитловій будівлі та державна реєстрація будівлі в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відноситься до компетенції відповідача 2 та третьої особі та здійснюється у відповідності до законодавства а тому позовна вимога в ці частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Виділити з комплексу будівель нежитлову будівлю прохідну позиція 17, загальною площею 15,2 метри квадратних, що розташована по адресу АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_1 право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю, прохідну позиція 17, загальною площею 15,2 метри квадратних, що розташована по адресу АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук