БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2/356/373/18
Справа № 356/759/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2018 року Суддя Березанського міського суду Київської області Лялик Р. М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного часткового майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного часткового майна в натурі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч. 1 ст. 184 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження (абз. 1 ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

Вимоги до позовної заяви закріплені в ст. 175, 177 ЦПК України.

Проаналізувавши подану позивачем заяву, суд прийшов до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху у зв'язку з тим, що подана без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, приписами частини 4 статті 177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Як визначено приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Ставки сплати судового збору встановлено ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання фізичною особою заяви немайнового характеру розмір судового збору становить

0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, з урахуванням положень статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", з 01.01.2018 установлено у розмірі 1762,00 грн.

Як визначено п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

При цьому, згідно роз'яснень, наданих пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Окрім того, згідно абз. 1 п. 13 вказаної постанови, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Окрім того, як встановлено вимогами п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, а також обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У відповідності до п. 2, 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, при чому, з урахуванням роз'яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки такий обов'язок покладається на позивача.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимогу майнового характеру щодо виділу ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд з вказівкою на конкретні приміщення та їх площу, та дві вимоги немайнового характеру, а саме щодо виділу в користування ? частини земельної ділянки для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1 га та ? частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0844 га.

Разом з тим, враховуючи вказану в позовній заяві ціну позову в розмірі 192 344 грн., позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір сплачено лише з пред'явленої вимоги майнового характеру в розмірі 1 923,44 грн., що не відповідає встановленим законодавством вимогам щодо порядку сплати судового збору у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру, передбаченого абз. 1, 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, позивачем при зверненні до суду жодним чином не обґрунтовано вартість спірного майна на момент подачі позовної заяви, що не дає змоги перевірити вірність оплати судовим збором позовної заяви позивачем або попередньо визначити розмір судового збору за пред'явлені позовні вимоги в порядку, встановленому ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, пунктами 4, 5 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач просить виділити їй ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд в натурі та закріпити у власність вказані в прохальній частині позовної заяви приміщення, а також господарські будівлі та споруди.

Разом з тим, з аналізу змісту ст.ст. 15, 16, а також розділу І книги третьої ЦК України, яким врегульовано інститут права власності як речового права, цивільним законодавством не передбачено вказаного позивачкою способу захисту цивільних прав як закріплення у власність, відтак, позовні вимоги в цій частині неконкретизовані, що не дає змоги однозначно встановити межі позовних вимог, в яких має здійснюватись судовий розгляд вказаної справи та визначення яких є виключним правом позивача.

Крім того, суд зауважує, що виходячи з положень ст. 367 ЦК України поділ майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відтак, з огляду на правову природу вказаної норми, її застосування має наслідком утворення двох і більше окремих об'єктів нерухомого майна, відтак, має здійснюватись в контексті положень ст. 183 ЦК України щодо подільності речей

Разом з тим, всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивач при зверненні до суду жодних чином не обґрунтовує, а також не посилається на жодні належні та допустимі докази наявності технічної можливості поділу спірного житлового будинку з виділом позивачці в натурі вказаних в прохальній частині позовної заяви приміщень, господарських будівель та споруд.

Відтак, позивач має усунути вказані недоліки позовної заяви, а саме: надати належні докази та навести обґрунтування дійсної вартості спірного майна на момент звернення до суду, долучити до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору у відповідному визначеному за правилами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмірі за дві пред'явлені вимоги немайнового характеру на р/р № 0003, код класифікації доходів бюджету 22030101, отримувач коштів: УК у м.Березань/Березань/22030101, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, , конкретизувати обраний спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; обґрунтувати обставини та зазначити докази, які ці обставини підтверджують, щодо наявності технічної можливості поділу спірного житлового будинку з виділом позивачці в натурі вказаних в прохальній частині позовної заяви приміщень, господарських будівель та споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 174, 175, 177, 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного часткового майна в натурі - залишити без руху, надавши позивачу строк в 10 (десять) днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків.

Роз'яснити позивачу, що в разі невиконання ухвали позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: Р. М. Лялик