Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3872/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Шум Л.М.

від 03 жовтня 2018 року

у справі №759/5511/16-ц Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1,

треті особи: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія»,

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП, яка сталася 21 квітня 2014 року транспортні засоби: «Опель-Комбо», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та «ВАЗ210430-20», державний номерний знак НОМЕР_2, належного йому на праві власності, під керуванням ОСОБА_3, отримали пошкодження.

Вказував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1, якого визнано винним у вчиненні ДТП, на цей момент була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УОСК»).

Посилаючись на те, що у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він звернувся до страховика відповідача - ПрАТ «УОСК» щодо виплати, завданої в ДТП матеріальної шкоди, однак жодних коштів йому не сплачено, просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 39 323 грн 05 коп.

Крім цього, посилаючись на те, що внаслідок ДТП та пошкодження транспортного засобу він зазнав душевних страждань, що свідчить про завдання йому моральної шкоди, яку він оцінює в 20 000 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 39 232,05 гривень та у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на незаконність та необґрунтованість рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права без повного з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Як на підставу скасування рішення суду вказував на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що майнову шкоду повинна відшкодовувати винна особа в ДТП, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.

Суд, покладаючи обов'язок із відшкодування матеріальної шкоди на винну особу в ДТП, не врахував, що таке буде суперечити меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Судом неповно встановлено обставини справи щодо виплати ПрАТ «УОСК» позивачу суми страхового відшкодування, зокрема судом не взято до уваги, що позивач звертався до страховика винної особи із заявою про виплату страхового відшкодування, а страховик в свою чергу до винної особи із вимогою про сплату регресного платежу, що свідчить про виплату позивачу суми страхового відшкодування.

При ухваленні рішення судом взято до уваги неналежний доказ, а саме Висновок експерта, який складено з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

В частині незгоди з рішенням суду про відшкодування моральної шкоди вказував на те, що задовольняючи позов в цій частині, суд не надав правової оцінки тому факту, що не з вини відповідача позивач не отримав страхове відшкодування.

Судом не встановлено обставин заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру позивачу, за яких обставин такі втрати заподіяні та в якій грошовій чи іншій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Третя особа ОСОБА_3, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Третя особа - ПрАТ «УОСК», належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

З матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2014 року, приблизно о 22 год. 55хв. по вул. Глибочицькій, 17 у м. Києві,сталася ДТП за участю транспортного засобу «Опель-Комбо», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «ВАЗ210430-20», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Транспортний засіб «ВАЗ210430-20», державний номерний знак НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_2

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 20147 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок ДТП між потерпілим та відповідачем виникло деліктне зобов'язання із завдання шкоди.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Опель-Комбо», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «УОСК» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9938016.

З матеріалів справи також вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ210430-20», державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті пошкодження в ДТП, становить 39 232,05 гривень.

Листом від 19.09.2014 ПрАТ «УОСК» повідомила ОСОБА_2 про прийняття компанією рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 17 613,87 грн.

Матеріали справи не містять доказів виплати ПрАТ «УОСК» страхового відшкодування (страхової суми) ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що до страховика винної в ДТП особи - ПрАТ «УОСК» у відповідності до вимог Закону ним подано всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, однак жодних коштів у відшкодування завданої в ДТП матеріальної шкоди він не отримав, у зв'язку з чим вважав, що у відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України має право на відшкодування такої шкоди від відповідача.

Задовольняючи позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

При цьому, суд в своєму рішенні також зазначив про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, враховуючи наступне.

Суд вірно встановивши, що між ПрАТ «УОСК» та відповідачем існувало договірне зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не врахував, що ці відносини поєднуються з деліктними відносинами, боржником у якому в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що майнову шкоду повинна відшкодовувати винна в ДТП особа.

Згідно статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону, зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Як зазначалось вище, відповідно до страхового полісу №АС/9938016 страховиком відповідача з страховим лімітом 50 000 гривень на момент вчинення ДТП була ПрАТ «УОСК».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону передбачає, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону).

Разом з тим, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 4 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищенаведених положень закону не врахував, належним чином не визначився з характером правовідносин, які виникли між сторонами, неповно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Натомість, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

В обґрунтування позовних вимог щодо завдання моральної шкоди ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок ДТП з вини ОСОБА_1 йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням автомобіля та неможливістю користуватися транспортним засобом понад чотири роки.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2014 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася 21.04.2014, внаслідок чого автомобіль позивача «ВАЗ210430-20», державний номерний знак НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень (а.с. 8-9).

Даною постановою суду встановлено, що під час здійснення ДТП ОСОБА_7 згідно висновку №002342 лікаря-нарколога знаходився в стані алкогольного сп'яніння та після вчинення ДТП залишив місце пригоди.

З огляду на викладене, протиправна поведінка відповідача призвела до того, що позивач був змушений витрачати власний час на виклик працівників поліції для оформлення ДТП, для пошуку експерта-оцінювача дорожніх транспортних засобів для надання останнім оціночного звіту про встановлення наявних пошкоджень автомобіля після ДТП, на звернення до страховика щодо виплати йому завданої з вини відповідача матеріальної шкоди.

Також, ОСОБА_2 внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_1 змушений був витрачати свій час, зусилля та кошти на звернення до суду.

Наведені фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 завдано душевних страждань, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано принцип розумності, виваженості та справедливості, внаслідок чого обґрунтовано задоволено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини справи в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, порушив норми матеріального та процесуального права, рішення суду в цій частині не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року в частині задоволення позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування матеріальної шкоди, - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець