ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6180/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2018 р. Дарницький районний суд м.Києва в особі судді Вовка Є.І., при секретарі Германенко В.А., в судовому засіданні по розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2) про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив про наступне.

Стягнути на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2, 687500 грн. боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що Відповідно до договору позики від 05 червня 2017 року (з урахуванням змісту додаткової угоди від 04 травня 2018 року) відповідач отримав від позивача, в якості позики, грошові кошти в розмірі 687000 грн., які був зобов"язаний повернути до 15 травня 2018 року, проте, всупереч вимогам діючого законодавства, зокрема ст.ст.526, 530, 1046, 1049 ЦК України, відповідач не повернув вказану позику в установлений строк, як і у наступний період.

З положень ст.ст.526, 530 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона - позикодавець передає у власність другій стороні - позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, а якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідач визнав позов, подавши про це письмову заяву.

З положень ч.1 ст.82 ЦПК України вбачається, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України: у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі копію вказаного договору з додатком, щодо отримання відповідачем від позивача вказаної позикик на вищевказаних умовах, враховуючи, принципи змагальності (ст.12 ЦПК України) та диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України, ч.2 якої зокрема визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов»язком суду), судом не встановлено даних про те, що визнання позову відповідачем вчинено не добровільно, або у іншій невідповідності з наявними вимогами (зокрема, щодо законності підстав), а тому, враховуючи зміст вищенаведених положень діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-268, 270 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2, 687500 грн. боргу за договором позики.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ