Провадження № 2/761/1095/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САЖЕНЬ», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «САЖЕНЬ», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка відбулась 01.08.2016 року, було пошкоджено належний їй на праві власності транспортний засіб марки «Honda», модель «CR-V», номерний знак НОМЕР_1. Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 31.08.2016 року винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_2, який є працівником ТОВ «САЖЕНЬ» та виконував свої трудові обов'язки. З метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП позивачка звернулась до ФОП «ОСОБА_3.». Відповідно до звіту ФОП «ОСОБА_3.» про оцінку вартості матеріального збитку від 05.10.2016 року розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці після пошкодження її транспортного засобу внаслідок ДТП складає 180474,73 грн. Разом з тим, позивачка зазначає, що страхове відшкодування в сумі 49000,00 грн. їй було виплачено страховиком. Таким чином, позивачка з врахуванням виплаченого їй страхового відшкодування та уточнення позовних вимог, вважає, що з ТОВ «САЖЕНЬ» на її користь підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП в розмірі 400,00 грн. та з відповідача ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню матеріальна і моральна шкода, завдана внаслідок ДТП в розмірі 131074,73 грн. і 25000,00 грн. відповідно., а також з відповідачів на її користь підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою від 23.03.2017 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою від 01.03.2018 року розгляд справи вирішено продовжити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «САЖЕНЬ» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив та відзиву не подав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 01.08.2016 року о 08 год. 30 хв. на 302 км. а/д Київ-Харків відбулась ДТП за участю транспортного засобу марки «DAF», номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Honda», модель «CR-V», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Право власності на транспортний засіб марки «Honda», модель «CR-V», номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2.

Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 31.08.2016 року в справі про адміністративне правопорушення № 755/12666/16-п, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з п.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Honda», модель «CR-V», номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_1 та обставини даного ДТП, не потребують доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п.1 ч.2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, за шкоду, завдану позивачці повинна відповідати юридична особа, яка є власником транспортного засобу марки «DAF», номерний знак НОМЕР_3 та роботодавцем ОСОБА_2, який на момент ДТП керував вказаним транспортним засобом.

Як вбачається зі звіту ФОП «ОСОБА_3.» про оцінку вартості матеріального збитку від 05.10.2016 року, матеріальна шкода, завдана позивачці після пошкодження її транспортного засобу внаслідок ДТП складає 180474,73 грн.

При цьому, як вказала позивачка, страхове відшкодування в сумі 49000,00 грн. їй було виплачено страховиком.

Положеннями ст. 1194 ЦК України вбачається, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач ОСОБА_2 під час ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «САЖЕНЬ» та виконував свої трудові обов'язки.

З таких обставин, позивачкою пред'явлено позовні вимог до відповідача ТОВ «САЖЕНЬ» про стягнення на її користь матеріальної шкоди в розмірі 400,00 грн. та до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на її користь матеріальної шкоди в розмірі 131074,73 грн., а також моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудового договору, укладеного 03.04.2016 року між ФОП ОСОБА_4, в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_2, працівник ОСОБА_2 приймається на роботу на посаду водій-експедитор.

Тобто фактично відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах на момент ДТП з ФОП ОСОБА_4

Відповідно до дорожнього листа № 1 від 30.07.2016 року, за яким ОСОБА_2 під час ДТП здійснювалось перевезення, тобто виконував свої трудові обов'язки, - перевізником зазначається TOB «Захід Сервіс Україна», відправником ПАТ «Оболонь», що також вказано у видатковій накладній № 2432511/5 від 30.07.2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що на момент ДТП, внаслідок якої позивачці була завдана матеріальна шкода, відповідач ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «САЖЕНЬ» не перебував, та відповідно виконував свої трудові обов'язки перед іншим роботодавцем. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження права власності на транспортний засіб марки «DAF», номерний знак НОМЕР_3, яким керуванням ОСОБА_2 разом з тим представник ТОВ «Сажень» підтвердила, що ОСОБА_4 був одним із засновників цього товариства, а також те, що автомобіль, яким під час ДТП управляв ОСОБА_2 належав ОСОБА_4

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені ним у позовній заяві обставини в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Разом з тим, відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Таким чином, оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди пред'явлена не до роботодавця, а до особи, яка фактично під час завдання шкоди перебувала з ним у трудових відносинах та виконувала трудові обов'язки, тому суд вважає позов у даній частині вимог також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «САЖЕНЬ», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: