Справа № 564/1387/18
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої судді Грипіч Л. А.
секретар судового засідання Мельник Р.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за в місті Костопіль за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костопільської міської ради Костопільського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю
ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із позовом до Костопільської міської ради Костопільського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що у березні 2008 року добросовісно заволодів чужим майном, а саме 40/100 житлового АДРЕСА_1. Даним нерухомим майном він і продовжує відкрито, безперервно володіти уже понад десять років.
Позивач та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгяд справи за їх відсутності.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подали. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Тому суд, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши всебічно, повно та об'єктивно наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
Судом увстановлено, що у березні 2008 року позивач добросовісно заволодів чужим майном, а саме 40/100 житлового АДРЕСА_1. Даним нерухомим майном ОСОБА_1 і продовжує відкрито, безперервно володіти уже понад десять років (березень 2008 року - серпень 2018 року).
Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень позивача, викладених в позові, у березні 2008 року здоров'я його баби ОСОБА_3 погіршилося до такого стану, що вона перестала розуміти свої дії, була не в змозі керувати ними і стала потребувати стороннього догляду у зв'язку із чим була госпіталізована до КЗ "Острозький психоневрологічний інтернат" де ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла. Позивач у відповідності до рішення суду від 11.07.2008 у справі № 2-0-42/2008 р. призначений опікуном та опікувався ОСОБА_3 до її смерті.
Станом на березень 2008 року у даному домоволодінні проживала лише ОСОБА_3, яка в силу стану здоров'я не керувала своїми діями тому отримати від неї будь-яку інформацію чи документи з приводу власника домоволодіння позивач не міг. Дід позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, чи був він власником даного домоволодіння позивачу також не було відомо. Батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли ІНФОРМАЦІЯ_4 року. За життя ні батьки, ні дід, ні баба жодної інформації чи документів щодо власності на 40/100 житлового АДРЕСА_1 ні позивачу ні його сестрі ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 не повідомляли та не передавали.
У відповідності до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 № 5 при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Судом встановлено, що у даному випадку володіння позивача є добросовісним, оскільки при заволодінні у березні 2008 року вказаним чужим майном він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності. Так, після смерті батьків, діда та баби позивач об'єктивно розумів, що нікого з рідних крім сестри у його сім'ї не залишилось, і хоча документи на вказане домоволодіння були відсутні, спадщину вони з сестрою не приймали і не знали чи взагалі дане домоволодіння відноситься до числа спадкового майна, позивач з урахуванням того, що остання хто в ньому проживала була баба позивача, не знаючи про відсутність у нього підстав для набуття права власності, добросовісно заволодів даним майном.
Володіння позивача даним майном було і є відкритим, оскільки ОСОБА_1 ніколи не приховував факт знаходження майна у його володінні. Дана обставина була зумовлена також такими об'єктивними чинниками, як необхідність збереження даного майна, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна, недопущення його руйнування, щоб спричинило шкоду сусідам - власникам 60/100 домоволодіння.
Володіння позивача даним майном є безперервним, оскільки воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності (березень 2008 року - серпень 2018 року).
У вищевказаній Постанові Пленуму зазначається про те, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Протягом строку набувальної давності позивач не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності.
Тільки звернувшись у травні 2018 року за правовою (правничою) допомогою позивач дізнався, що за життя його діду ОСОБА_4 належало 13,4/100 вказаного домоволодіння (до ІНФОРМАЦІЯ_3 року), його бабі ОСОБА_3 належало 26,6/100 вказаного домоволодіння (до ІНФОРМАЦІЯ_2 року), а починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 року дане домоволодіння є фактично безхазяйною нерухомою річчю, хоча і не взятою на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, що однак не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Вказані обставини підтверджені під час судового розгляду, відповідачем не спростовані.
Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
З урахуванням викладеного даний позов вірно пред'явлено до Костопільської міської ради, як органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади.
За таких обставин суд вважає, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, а його позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення .
На підставі викладеного, керуючись ст. 10,11,228,229,235,259,265,280 ЦПК України, ст.335,344 ЦК України, суд
Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно за набувальною давністю - 40/100 житлового АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встаноРішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_2), ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, паспорт серії СР 937420, виданий Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області.
Повне рішення складено
31 серпня 2018 року.
СуддяЛ. А. Грипіч