КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/221/18

20 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гребенюк В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, -

в с т а н о в и в:

02 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є адвокатом і представником осіб, чиї права та законні інтереси обмежуються під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000142, з яким об'єднане кримінальне провадження № 0001836. Після ознайомлення в Апеляційному суді міста Києва з однією із справ про арешт майна, йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 під час допиту її у якості свідка у кримінальному провадженні 12 жовтня 2017 року надала відносно нього показання наступного змісту: «Крім того, хочу повідомити, що 11.10.2017 до мене зателефонував ОСОБА_4 що треба поговорити, щоб я приїхала та поговорила з ними. Коли я приїхала в офіс на Щекавицьку 30/39 офіс 227, там був ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (адвокат), які почали мені словесно погрожувати та сказали, щоб я «тримала язик за зубами відносно вказаних вище обставин реєстрації підприємств».

Вважав, таку інформацію наклепницькою, недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, та спрямована на те, щоб вибити його із участі у цьому кримінальному провадженні як не просто адвоката, а спеціаліста фондового ринку.

Посилаючись на наведене, просив суд визнати недостовірною інформацію: «Крім того, хочу повідомити, що 11.10.2017 до мене зателефонував ОСОБА_4 що треба поговорити, щоб я приїхала та поговорила з ними. Коли я приїхала в офіс на Щекавицьку 30/39 офіс 227, там був ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (адвокат), які почали мені словесно погрожувати та сказали, щоб я «тримала язик за зубами відносно вказаних вище обставин реєстрації підприємств», поширену громадянкою ОСОБА_3 під час допиту її слідчим 12 жовтня 2017 року та зобов'язати громадянку ОСОБА_3 спростувати цю інформацію шляхом подання до Генеральної прокуратури України заяви наступного змісту: «Цим повідомляю, що показання щодо погроз з боку адвоката ОСОБА_2 при зустрічі з ним 11 жовтня 2017 року є недостовірними і надані мною під тиском слідчого, що проводив допит».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково послався на п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», яким роз&qu у;яснено, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справіта оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормамипроцесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі, оскільки застосування цього пункту постанови у даній справі з метою обґрунтування відмови у позові є неправомірним, оскільки жоден суд не встановив, що позивач погрожував відповідачу.

Вказував на те, що висновки суду першої інстанції про відсутність заподіяння шкоди правам позивача є неправомірними, оскільки недостовірне повідомлення з боку відповідачки слідчому, що вів допит, про те, що позивач їй погрожував, є достатньою підставою щоб кваліфікувати таке повідомлення, як порушення прав щодо неприпустимості поширення щодо позивача недостовірної інформації.

Також зазначав, що посилання суду на те, що обраний позивачем спосіб захисту фактично свідчить про примусове спонукання відповідача до надання конкретних показів в межах кримінального провадження, що у випадку задоволення позову може призвести до порушення статті 19 Конституції України, а також до втручання судового органу в процес допиту відповідача в межах досудового кримінального провадження, є безпідставними.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ьк;Голос України&qu>

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &qume;Голос України&quif; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_2не з&quen;явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, 12 грудня 2018 року подав до суду заяву про відкладення розгляду даної справи у зв&quuo;язку із його зайнятістю у іншій справі, проте доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав, а тому підстав для визнання причин його неявки в судове засідання поважними у суду немає і колегія вважає можливим розгляд справи у відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з&q?ду;явилася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2017 року відповідачку ОСОБА_3 було допитано в якості свідка у зв'язку з розслідуванням кримінального провадження № 0001836, про що слідчим СГ третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 було складено протокол допиту свідка.

Під час допиту ОСОБА_3 в якості свідка, остання надала наступні пояснення: Крім того, хочу повідомити, що 11.10.2017 до мене зателефонував ОСОБА_4 що треба поговорити, щоб я приїхала та поговорила з ними. Коли я приїхала в офіс на Щекавицьку 30/39 офіс 227, там був ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (адвокат), які почали мені словесно погрожувати та сказали, щоб я «тримала язик за зубами відносно вказаних вище обставин реєстрації підприємств».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, суд першої інстанції виходив з відсутності складу юридичного правопорушення, наявність якого є підставою для задоволення цього позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів, відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно вимог частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною 1 статті 200 ЦК України встановлено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При цьому, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як-то: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У відповідності зі ст. 16 ЦК України кожна особа дійсно має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способом захисту цивільних прав та інтересів,зокрема,можебути і відшкодування моральної шкоди.

У відповідності з п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Пункт 14 зазначеної постанови зобов'язує суд звертати увагу на те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача, яка саме інформація поширена відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Позивач звернувсядо суду з вказаними вимогами і вважав, що його честь та гідність були порушені діями відповідачки, які знайшли своє вираження в тому, що остання під час допиту у якості свідка у кримінальному провадженні № 0001836 12 жовтня 2017 року надала відносно нього показання наступного змісту: «Крім того, хочу повідомити, що 11.10.2017 до мене зателефонував ОСОБА_4 що треба поговорити, щоб я приїхала та поговорила з ними. Коли я приїхала в офіс на Щекавицьку 30/39 офіс 227, там був ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (адвокат), які почали мені словесно погрожувати та сказали, щоб я «тримала язик за зубами відносно вказаних вище обставин реєстрації підприємств».

Між тим, пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз&quk1;яснено, що позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації і повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, у відповідності зі п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

З урахуванням зазначеного, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 просить визнати недостовірною та спростувати інформацію, вказану відповідачкою ОСОБА_3 в протоколі її допиту слідчим СГ третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 в якості свідка від 12 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001836, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову, так як інформація, яку позивач просить спростувати є фактичними обставинам досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а суд загальної юрисдикції в цивільному провадженні не наділений компетенцією давати оцінку таким обставинам досудового розслідування.

Встановивши відсутність складу юридичного правопорушення, наявність якого є підставою для задоволення позову, суд першої інстанції правомірно відмовив у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги про неправильність таких висновків суду першої інстанції, так як повідомлення відповідачкою слідчому, що вів допит, недостовірної інформації про те, що позивач їй погрожував, є достатньою підставою щоб кваліфікувати таке повідомлення як порушення його права на повагу до честі та гідності та захист ділової репутації, правильність висновку суду першої інстанції не спростовують, так як покази свідка є доказом у кримінальному провадженні, якому суд не може надавати оцінку щодо їх достовірності при розгляді даної справи в порядку цивільного судочинства.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильність та суперечливість висновків суду першої інстанції в тій частині, що він не наділений повноваженнями в цивільному провадженні давати оцінку показам свідка у кримінальному провадженні, але таке провадження не закрив, а вирішив справу по суті, колегія суддів відхиляє, так як не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками відносно осіб, як брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Судове рішення у кримінальному провадженні № 0001836 ще не ухвалювалось і оцінка показам свідка ОСОБА_3 ще не надавалась, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті чи закритті провадження у даній справі. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно послався на те, що достовірність інформації, викладеної в протоколі допиту ОСОБА_3 в якості свідка у кримінальному провадженні № 0001836, повинна перевірятись в процесі розслідування кримінальної справи та оцінки доказів у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість та неправильність висновків суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними, так як суд повно та об&q?ір;єктивно встановив дійсні обставини справи, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права.

Інші аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року

Головуючий: Судді: