Справа № 127/4829/16-ц
Провадження № 22-ц/801/67/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 рокуСправа № 127/4829/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач-відповідач за зустрічними позовами (особа яка подала апеляційну скаргу) ПАТ «УкрСиббанк»

відповідач-позивач за зустрічним позовом (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_3,

відповідач -позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Вінницького апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року, ухвалене в складі судді Луценко Л. В. в м. Вінниця, дата складення повного судового рішення невідома,-

в с т а н о в и в :

11.03.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 40 000 доларів США, а відповідач зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07.05.2029 року згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.

08.05.2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №202305, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

Через неналежне виконання позичальником обов'язку по поверненню кредиту станом на 10.11.2015 року за договором склалася заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 38 369,79 доларів США, по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 16 942,41 грн, які банк просить стягнути солідарно з відповідачів.

06.05.2016 року ОСОБА_3 звернулась з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки та договору поруки (а.с.102-110 т.1), посилаючись на те, що відповідач не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору про надання споживчого кредиту №0 щодо надання їй, як позичальнику, об'єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення вказаного договору, які є істотними для такого виду договорів та свідомо ввів її в оману щодо встановленого розміру відсотків та сукупної вартості кредиту. Вважає, що такі умови договору є дискримінаційними, тобто такими, що суперечать принципу добросовісності та є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на шкоду позичальника, що значно погіршує становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем, тому на підставі п.2 ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 08.05.2008 року. Також просить визнати недійсним договір поруки, № 202305 від 08.05.2008 року, укладений між Банком та ОСОБА_4 та договір іпотеки від 08.05.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно на об'єкт обтяження: квартира під номером 6, що знаходиться в житловому будинку під номером АДРЕСА_1 Підставою недійсності договору поруки та іпотеки зазначає ч.2 ст. 548 ЦК України, так як ці договори були укладені для забезпечення виконання основного зобов'язання.

09.09.2016 року ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про припинення договору поруки (а.с.154-157, т.1), посилаючись на те, що письмову вимогу про усунення порушень прострочення погашення заборгованості банк направив на адресу ОСОБА_4 10.09.2015 року, в той час, як згідно довідки-розрахунку заборгованості, вбачається, що порушення своїх зобов'язань, а саме прострочення сплати щомісячного внеску ОСОБА_3 допустила ще 08.01.2015 року. А відтак, банк звернувся до поручителя ОСОБА_4 із вимогою про погашення боргу боржника зі спливом шестимісячного строку на таке звернення, що припиняє поруку згідно ч.4 ст.559 ЦК України.

Крім того, послався на те, що укладенням додаткової угоди з боржником 08.05.2008 року збільшився обсяг його відповідальності, що є самостійною підставою для припинення поруки. Уточнивши позовні вимоги, просив припинити поруку відповідно до договору поруки №202305 від 08.05.2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», за яким він зобов'язався відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_3 по кредитному договору №0 від 08.05.2008 року.

Рішенням Вінницького міського суду від 13.09.2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволено частково:

-стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 08.05.2008 року по кредиту та процентам у розмірі 38 369,79 доларів США, та по пені у розмірі 16 942,41 грн;

-в іншій частині задоволення позову - відмовлено;

-стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати щодо сплати судового збору у розмірі 13 350,67 грн;

-відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки та договору поруки;

-задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про припинення поруки: припинено поруку відповідно до договору, укладеного 08.05.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, за яким поручитель зобов'язався відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_3 по кредитному договору №0 від 08.05.2008 року;

-стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 витрати щодо сплати судового збору у розмірі 551,20 грн.

Частково задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, що є підставою для стягнення з неї грошових коштів за цим договором. При цьому порука відповідно до договору поруки, укладеного з ОСОБА_4 є припиненою в цілому в силу частини першої статті 559 ЦК України, а не в частині певних щомісячних зобов'язань на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України внаслідок збільшення процентної ставки без згоди поручителя за додатковою угодою №1 у випадку настання обставин: передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно пункту 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розмірів ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «г» пункту 5.2.договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідача, істотності значення обставин, щодо яких її як позичальника коштів введено в оману, і самого факту обману.

З таким рішенням суду не погодилась ОСОБА_3 та подала апеляційну скаргу (а.с. 154 - 162, т.2), в якій просить рішення суду першої інстанції змінити та:

1)відмовити ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні позову;

2)її зустрічний позов задовольнити:

-визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 08.05.2008 року,

-визнати недійсним з моменту вчинення договір іпотеки від 08.05.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3,

-визнати недійсним договір поруки № 209 2305 від 08 травня 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4;

-зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно на об'єкт обтяження: квартира під номером НОМЕР_3, що знаходиться в житловому будинку під номером АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до того, що суд першої інстанції невірно оцінив фактичні обставини справи та надані нею докази у підтвердження своїх вимог, не звернув уваги що експертним висновком доведено, що в договорі встановлено процентну ставку 12,5 % річних, а реальна ставка становила 14,63 % , однак банк скористався її фінансовою неграмотністю та запевнив що все що написано в договорі і буде в дійсності, тобто обманув її, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність з боку банку.

З таким рішенням суду не погодився і ПАТ «УкрСиббанк» та подав апеляційну скаргу (а.с. 167 - 181, т.2), в якій просить рішення суду змінити та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не звернув увагу, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Також вказує, що позов до боржника та поручителя Банком було пред'явлено в межах шестимісячного строку, після пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язань по кредитному договору, а саме - 11.03.2016. Таким чином, Банк не пропустив строк пред'явлення вимог до ОСОБА_4, а припинення договору поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України є безпідставним.

Крім того зазначає, що додаткова угода до кредитного договору № 0 від 08.05.2008 р. не містить збільшення розміру процентів, відстрочення виконання, що не призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому немає підстав застосовувати і положення частини 1 статті 559 ЦК України.

Рішення суду ОСОБА_4 не оскаржується.

ПАТ «УкрСиббанк» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому просить відхилити подану нею апеляційну скаргу, доводи відзиву аналогічні доводам позовної заяви. Окрім того банк зазначає, що ОСОБА_3 була ознайомлена з умовами договору споживчого кредиту, виконувала його і лише після пред'явлення позову про стягнення заборгованості стала вимагати визнати його недійсним. З боку банку будь-яких порушень при укладанні договору не було. Інші сторони правом на подання відзиву не скористалися.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 9 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1, частини 5 статті 31 цивільного процесуального Кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Дана справа за підсудністю була передана до Вінницького апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2018 року для розгляду даної заяви визначено колегію суддів у складі головуючого судді Шемети Т. М., суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б. судом справу призначено до розгляду на 6 грудня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

-08 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту (а.с. 15 - 23, а.с. 25-34 т.1), за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 40 000 доларів США на строк до 07 травня 2029 року з погашенням згідно з графіком, якщо не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, зі сплатою протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних;

-з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором 08 травня 2008 року, між банком та позичальником укладено договір іпотеки (а.с. 116-117, т.1), а між банком та ОСОБА_4 договір поруки (а.с. 35 - 36, т.1), відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань.

Згідно з пунктами 1.3, 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

- 08 травня 2008 року, тобто у день укладення основного договору, між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту (а.с. 24 т. 1), згідно з пунктом 1.5. якої пункт 5.2. кредитного договору доповнено абзацом наступного змісту: у випадку настання обставин: передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно пункту 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розмірів ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «г» пункту 5.2.договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування.

Додаткових договорів поруки з поручителем не було укладено, у договорі поруки відсутнє положення про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

10.09.2015 року АКІБ «УкрСиббанк» направив на адресу поручителя ОСОБА_4 вимогу про дострокове повернення кредиту в зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань (а.с. 38-39, 43, т.1), а також направив на адресу позичальника ОСОБА_3 таку ж вимогу, яка була нею отримана 15.09.2015 року (а.с. 40 - 42, т.1).

Спір виник з приводу належного виконання умов кредитного договору, відповідальності поручителя та з приводу дійсності договору кредиту та укладеного в забезпечення його виконання договору іпотеки.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач ОСОБА_3 з січня 2015 року припинила сплачувати платежі за кредитним договором, що не заперечується сторонами та підтверджено розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 50-51, т.1).

Станом на 10.11.2015 року за кредитним договором заборгованість за кредитним договором становила 38 369, 79 долари США та складається з: 34 912, 68 долари США - заборгованість за кредитом та 3 457,11 доларів США - заборгованість по процентах іпідтверджується наданими банком розрахунками (а.с. 50-57, т.1).

На підставі п. 8.1. кредитного договору кредиту банк нарахував 16 942,41 гр. пені, сума якої складається з наступного: 4 115,67 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 09.02.2015 року по 10.11.2015 року та 12 826,74 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 09.02.2015 року по 10.11.2015 року, що підтверджується розрахунком (а.с. 57-58, т.1).

Отже, факт порушення зобов'язань позичальником ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту, наявність заборгованості та її розмір є доведеним.

Вирішуючи питання про наявність підстав для солідарного стягнення виниклої заборгованості з позичальника та поручителя, слід заначити таке:

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його обсяг відповідальності.

ОСОБА_4 заявляв про дві підстави припинення поруки: на підставі частини першої статті 559 ЦК України та на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Суд першої інстанції, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, дійшов висновку, що порука є припиненою в цілому на підставі частини першої статті 559 ЦК України, так як між банком і позичальником ОСОБА_3 було 08.05.2008 року укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору (а.с.24, т.1), поручитель не був повідомлений про це, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності.

Однак такий висновок суду першої інстанції є помилковим, виходячи з наступного:

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пункт 5.2. кредитного договору від 08 травня 2008 року не містить підпунктів «а», «б», «в», «г», не врахував, що підстави для зміни процентної ставки за кредитом відсутні, як і підстави для збільшення відповідальності поручителя, не перевірив, чи застосовано банком у розрахунку заборгованості змінену за умовами Додаткової угоди № 1 процентну ставку за кредитом та дійшов передчасного висновку про припинення поруки на підставі положень частини першої статті 559 ЦК України.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що у підпункті 1.3.1. основного кредитного договору від 08 травня 2008 року передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в підпункті1.3.1. (а.с. 16 т. 1).

Саме з такими умовами договору поручитель був ознайомлений, підписавши 08 травня 2008 року договір поруки.

Як вбачається із розрахунку кредитної заборгованості банк відповідно до умов абзацу четвертого підпункту 1.3.1 кредитного договору, на основний борг (тіло кредиту/ строкову заборгованість) нараховує проценти за ставкою - 12,5 %, а на прострочену суму основного боргу нараховує проценти за ставкою збільшеною вдвічі 12,5 % х 2 = 25 %.

Отже, ПАТ «УкрСиббанк» здійснював нарахування процентів за користування кредитом виключно згідно з умов визначених в пункті 1.3. основного кредитного договору, за ставкою - 12,5 %, а на прострочену позичальником суму основного боргу нарахування процентів здійснював за ставкою, збільшеною вдвічі 12,5 % х 2 = 25 %, відповідно до пункту договору, який не змiнювaвcя і не доповнювався іншими абзацами додаткової угоди № 1 від 08 травня 2008 року до кредитного договору від 08 травня 2008 року.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що порука ОСОБА_4 на підставі частини 1 статті 559 ЦК України не припинилася.

Стосовно другої підстави для припинення, на яку вказував ОСОБА_4 в зустрічному позові, а саме припинення поруки на підставі частини 4 статті 559 ЦК України слід зазначити наступне:

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Внаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та п. 5.5 кредитного договору використав право достроково вимагати з позичальника та поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши 10 вересня 2015 року письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.(а.с. 38 - 43, т.1).

Згідно з пунктом 12.1. кредитного договору у випадку настання обставин передбачених в пункті 5.5. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником зазначеного повідомлення (вимоги) протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Отже, термін повернення кредиту та нарахованих процентів для солідарних боржників настає на 32 календарний день з дати одержання вимоги позичальником, або на 41 календарний день з дати відправлення такої вимоги. Тобто термін повернення кредиту вважається таким, що настав для позичальника - 21 жовтня 2015 року (10 вересня 2015 року +41 календарний день).

Таким чином, строк пред'явлення позову банку до поручителя розпочався з 22 жовтня 2015 року та тривав протягом шести місяців й мав би закінчитися 22 квітня 2016 року.

В справі встановлено, що банк з позовом, зокрема, і до поручителя звернувся 11 березня 2016 року (а.с.2, т.1 - відбиток штемпеля вхідної кореспонденції суду), тобто у встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк після пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Разом з тим, слід зазначити наступне:

З умов кредитного договору та додаткової угоди № 1 вбачається, що боржник ОСОБА_3 (а відтак і поручитель) взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів 08 числа кожного календарного місяця строку кредитування (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 15 - 35, т.1).

Отже, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Така Правова Позиція була неодноразово висловлена Верховним судом України, зокрема у справах за № 6-436 цс 15, № 6-3087 цс 16, № 6-623 цс 17, № 6-1009цс17 та ін.

Як убачається з наданого банком розрахунку заборгованості, позичальник ОСОБА_3 припинила сплачувати чергові платежі за кредитним договором з січня 2015 року, що не заперечується сторонами та підтверджено розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 50-51, т.1).

Банк звернувся до суду з позовом, як уже зазначалося, 11.03.2016 року (а.с.2, т.1). Відтак, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука ОСОБА_4 припинилася лише щодо чергових платежів, не сплачених позичальником ОСОБА_3, за період з січня 2015 року по серпень 2015 року включно, що становить (з урахуванням розміру ануїтетного платежу 450 доларів США - пункт 1.2.2 кредитного договору) 3 600 доларів США ( 450 х 8 міс).

Отже, заборгованість за кредитом за період з січня 2015 року по серпень 2015 року в розмірі 3 600 доларів США підлягає стягненню лише з позичальника ОСОБА_3, так як відносно цих платежів порука ОСОБА_4 є припиненою.

Стосовно інших платежів, як уже зазначалося вище, порука ОСОБА_4 не є припиненою, тому з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 34 769,79 (38 369,79 - 3 600) доларів США та яка складається з 31 312, 68 ( 34 912, 68 - 3 600) доларів США - заборгованість за кредитом та 3 457,11 доларів США - заборгованість по процентах. Також солідарному стягненню з боржника та поручителя підлягають нарахована у відповідності до умов кредитного договору (п.8.1) пеня в розмірі 16 942,41 гр., яка складається з наступного: 4 115,67 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 09.02.2015 року по 10.11.2015 року та 12 826,74 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 09.02.2015 року по 10.11.2015 року.

Що ж стосується доводів апеляційної скраги ОСОБА_3 стосовно безпісдтавної відмови судом першої інстанції в задоволенні її зустрічного позову до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки та договору поруки, апеляційний суд зазначає наступне:

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вірно встановив, що договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання ОСОБА_3 на необізнаність із сукупною вартістю кредиту, реальною процентною ставкою, оскільки про це не заначено в тексті самого кредитного договору, а лише в Додатку, та ця обставина встановлена висновком судового експерта Фролова Олександра Олександровича за результатами проведення судової економічної експертизи від 15.05.2017 року №11.3/17-02 (а.с. 70 - 87, т.2), - не знайшла свого підтвердження.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту та договорів іпотеки та поруки як таких, що укладені в забезпечення виконання кредитного договору, - є вірним, постановлений з правильним застосуванням положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин підстав для скасування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 немає.

Таким чином, апеляційну скаргу, подану ОСОБА_3, слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу, подану ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити частково: рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 іншій частині його слід скасувати як таке що постановлене з неповним з'ясуванням обставин справи, які мають значення для справи та з невірним застосуванням норм матеріального права, які регулюють відносини поруки.

На підставі підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат: ПАТ «УкрСиббанк» сплатив 13 350,67 грн судового збору при зверненні до суду (платіжне доручення на а.с.1, т.1), 14 685,74 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.166, т.2), 13 096, 53 грн. судового збору за подання касаційної скарги (а.с. 27, т.3), а всього 41 132 грн. 94 коп.. Враховуючи ціну позову 890 044,45 грн. (курс, визначений позивачем становить 22,754934 гр. за один долар), з поручителя підлягає стягненню на 3 600 доларів США (що за заявленим курсом становить 81 917 грн. 76 коп.) менше, ніж з позичальника, що становить 9,2 % від ціни позову (81917,76/ х 100 /890 044,45), тому й розподіл судових витрат позивача за первісним позовом слід провести таким чином: з ОСОБА_9 слід стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» 59,2 % судових витрат, понесених позивачем за первісним позовом, що становить 24 352,24 грн. (41 132,94 х 59,2%), а з ОСОБА_4 - відповідно 40,8 % судових витрат, понесених позивачем за первісним позовом, що становить 16 780, 70 грн (41 132,94 х 40,8 %). Судові витрати поніс і ОСОБА_4, сплативши за подання зустрічного позову 551,2 грн судового збору (квитанція на а.с. 153, т.1), тому, з рахуванням частково задоволення його вимог про припинення поруки, що становить 9,2 % від ціни позову, з відповідача за зустрічним позовом ПАТ «УкрСиббанк» слід стягнути на його користь 9, 2 % від суми понесених ним витрат, що становить 50,71 грн (551,2 х 9,2%).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року скасувати в частині вирішення первісного позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_4 та в цій частині постановити нове:

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», , місцезнаходження якого за адресою: пр-т Московський, 60, м. Харків, 3 600 (три тисячі шістсот) доларів США заборгованості по кредиту за кредитним договором №0 від 08.05.2008 року за період з січня 2015 року по серпень 2015 року включно.

Стягнути солідарно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, на корсить публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», , місцезнаходження якого за адресою: пр-т Московський, 60, м. Харків, заборгованість за кредитним договором №0 від 08.05.2008 року по кредиту та процентам у розмірі 34 769, 79 ( тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят дев'ять доларів 79 центів) доларів США і пеню у розмірі 16 942 (шістнадцять тисяч дев'ятсот сорок дві) гривні 41 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_4 за договором поруки № 202305 від 08 травня 2008 року за несплату щомісячних ануїтетних платежів за період з січня 2015 року по серпень 2015 року включно ( що становить 3 600 доларів США) за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08 травня 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк»

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки та договору поруки - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () 24 352,24 (двадцять чотири тисячі триста п'ятдесят дві гривні 24 к.) гривні понесених ним судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () 16 780,70 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят гривень 70 к.) гривень понесених ним судових витрат.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 50,71 (п'ятдесят гривень 71 к.) гривень понесених ним судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді підпис О. В. Ковальчук

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуючий суддя: Т. М. Шемета

Повний текст постанови складений 20 грудня 2018 року