АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2036/2-1066/11 Головуючий суддя І інстанції Ковригін О.С.
Провадження № 22-ц/790/3845/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря: Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 21 травня 2018 року (головуючий суддя Ковригін О.С.) по цивільній справі за поданням міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного управління юстиції у Харківській області про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

встановив:

У травні 2018 року МР ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного управління юстиції у Харківській області звернувся до суду з поданням про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

В обґрунтування подання державний виконавець зазначив, що на виконанні у МР ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного управління юстиції у Харківській області знаходяться виконавчі провадження № 54817986 з виконання виконавчого листа № 2036/2-1066/11 виданого 20.12.2011 про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в сумі 1491137,04 гри.; постанова № 44099992 від 29.07.2014 року Чугуївського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області, про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у сумі 149113,70 грн.; постанова № 44099996 від 29.07.2014 року Чугуївського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області, про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі, 147658,16 грн.; виконавчий лист № 2036/2-1258/11 від 12.02.2013 року Чугуївського міського суду Харківської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 2696 від 21.09.2007 року, а саме: домоволодіння № 12 (дванадцять), зазначений на плані під літ. «А», дерево обкладено цеглою, та належні до нього відповідні надвірні будівлі, а саме: житловий будинок «Б», ганок під літерою «б», прибудова під літерою «Б1», підвал під літерою «Б2», прибудова під літерою «Б3», гараж під літерою «В», літня кухня під літерою «В1», сарай під літерою «Г», вимощення «Г6», літня кухня під літерою «Д», тамбур під літерою «Д2», вбиральня під літерою «Ж», теплиця під літерою «З», басейн під літерою «31», літня кухня під літерою «32», колонка під літерою «К», огорожа Щ-№5; домоволодіння має загальну площу 719,1 кв.м, з усіма невід'ємними її приналежностями, що є власністю Іпотекодавця, реєстровий номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 797 в реєстровій книзі Д-9, яке розташоване за адресою: 63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Кочетокська, буд. 12.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконані, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на їх виконання не здійснено.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 21 травня 2018 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_3 в праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, без вилучення паспортного документу.

Виконання ухвали покладено на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначила, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказано, що Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну» не передбачено обмеження у праві виїзду за кордон боржника до виконання зобов'язань за рішенням суду. Послалась на те, що державним виконавцем не було доведено факту її свідомого ухилення від виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Зазначила, що постановами державного виконавця було арештоване належне їй майно, яке безперешкодно може бути реалізоване задля погашення заборгованості. Зауважила, що суду не було надано доказів наявності в неї закордонного паспорту.

Чугуївським МВ ДВС ГТУЮ у Харківській області суду було надано відзив на апеляційну, в якому постановлено питання про відхилення апеляційної скарги та залишення судового рішення без змін.

На обґрунтування відзиву зазначено, що з огляду на наявність заборгованості за виконавчими документами у розмірі 1787908,9 грн. звернення стягнення на заробітну плату боржника не є ефективним заходом для повного та фактичного виконання рішення суду. Вказано, що у відділу наявна інформація про те, що боржник з метою невиконання рішення суду найближчим часом має намір виїхати на постійне місце мешкання за межі України.

Від Чугуївського МВ ДВС ГТУЮ у Харківській області також надійшла заява про слухання справи за їх відсутністю.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що боржник ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, що є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно конституційного принципу верховенства права, передбаченого у ст. 8 Основного Закону України та п. 1 ст. 10 ЦПК України, суд може обмежувати право особи на вільне пересування виключно з підстав та у порядку, передбаченому законом, з легітимною метою, яка передбачена в цьому законі та вказаній нормі міжнародного права, пропорційно.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері визначаються Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Даним Законом також встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Так, відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він, зокрема, ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Аналізуючи положення ст. 441 ЦПК України у взаємозв'язку з положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», варто дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов'язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов'язку.

Під ухиленням від виконання зобов'язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об'єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. При цьому особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що ним було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Суд першої інстанції вважав встановленим, що на адресу ОСОБА_3 державним виконавцем неодноразово направлялись виклики з зобов'язанням з'явитись до відділу з поясненнями за фактом невиконання вимог виконавчих документів, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, але боржник жодного разу до державного виконавця без поважних причин не з'явився, та жодного разу не відреагував на вимоги державного виконавця про добровільне виконання рішення суду.

Однак, вказаний висновок суду спростовується наявними в матеріалах справах документами.

Так, на аркушах справи 15-16 міститься копія лише одного виклику ОСОБА_3 до державного виконавця.

Проте, доказів, що вказаний виклик був отриманий боржником державний виконавцем суду надано не було.

Таким чином, недоведеним є твердження державного виконавця, що ОСОБА_3 неодноразово не з'являлась за викликом державного виконавця.

Також, на аркуші справи 17 знаходяться копії супровідного листа від 03.10.2017 №14.15-37/11637, яким ОСОБА_3 було направлено постанову державного виконавця від 03.10.2017 про відкриття виконавчого провадження, та копія поштового конверту, згідно якого зазначене вище поштове відправлення не було вручене адресату за закінченням терміну зберігання.

Вказане свідчить, що боржник не була належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2036/2-1258/11 від 12.03.2013, виданого Чугуївським міським судом Харківської області.

Відомостей про направлення постанов про відкриття виконавчого провадження в рамках інших проваджень стосовно ОСОБА_3, та вручення їх боржнику державним виконавцем суду надано не було. (а. с. 4, 6, 8)

Також, з матеріалів справи вбачається, що постановою від 01 грудня 2018 року було описано та арештовано майно боржника, а саме домоволодіння №12 по вул. Кочетокській у м. Чугуєві Харківської області та постановою від 08 грудня 2017 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_3

Зазначене домоволодіння було передане на реалізацію шляхом проведення електронних торгів до ДП «СЕТАМ».

Згідно наявної в матеріалах справи копії виконавчого листа заборгованість, що стягується з ОСОБА_3 за рішення суду,в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, становить 1476581 грн. 55 коп. (а. с. 9).

ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надано копії повідомлень державного виконавця про оціночну вартість майна, що передане на реалізацію, та відомості про його початкову ціну на аукціоні. Відповідно до повідомлення від 26.02.2018 початкова ціна була визначена у сумі 4632230 грн., від 06.04.2018 - 3705784 грн., від 21.05.2018 - 3242561 грн.

Вказане свідчить, що рішення суду може бути виконане шляхом реалізації арештованого майна.

Державним виконавцем у поданні було зазначено, що на заробітну плату ОСОБА_3 було звернуто стягнення відповідною постановою державного виконавця.

Так, боржником суду було надано копії постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.05.2018 (ВП №53520717), 11.05.2018 (ВП №53520666), 18.12.2017 (ВП №54817986), винесені у відношенні ОСОБА_3, які були направлені на адресу її роботи до ПП «Аптека 2011».

Вказане свідчить, що рішення суду виконується, виходячи з фінансових можливостей боржника, іншого державний виконавець не довів, доводи подання, що боржник намагається ухилитися від виконання рішення суду та виїхати за кордон на постійне місце проживання, належними і достатніми доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України не доведено, а тому відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду.

З огляду на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом було порушено норми процесуального права, доводи скарги спростовують висновки суду, суд апеляційної інстанції на підставі п 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції та відмовляє у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 388, 389 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 21 травня 2018 року - скасувати.

У задоволенні подання про обмеження в праві виїзду за межі України боржника - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 10.09.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.О. Бровченко.

І.В. Бурлака.