У Х В А Л А

21 грудня 2018 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. розглянувши заяву про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» ОСОБА_1, Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2018 року представник позивача подав вказану заяву, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,1309 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, а також заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо спірної земельної ділянки, площею 2,1309 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, мотивуючи тим, що існує реальна загроза настання обставин, що можуть унеможливити виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позовних вимог та істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача. Як зазначається у позовній заяві, ОСОБА_1 власником земельної ділянки площею 2,1309 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка 07.08.2014 року уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" договір оренди землі, за яким передала в оренду позивачу земельну ділянку. Уберезні 2018 року з відомостей ДРРПНМ позивачу стало відомо, що 17.02.2018 року на підставі Повідомлення про розірвання державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Міхачов Вячеслав Анатолійович прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на земельну ділянку з індексним номером 39732024. Крім того з відомостей ДРРПНМ, позивачу стало відомо, що 19.02.2018 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" договір оренди № б/н,за яким передала останньому в оренду зазначену земельну ділянку, а державний реєстратор Міхачов В.А.5.03.2018 року прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з індексним номером 40001468. З наведеного вбачається, що підставою для звернення до суду із даним позовом було порушення прав позивача як законного орендаря земельної ділянки, оскільки підстав для розірвання укладеного із позивачем договору оренди у ОСОБА_1 не було, і строк дії такого договору не закінчився. Наведені обставини свідчать про те, що спір у даній справі виник у зв'язку з недобросовісними діями власника земельної ділянки, що першочергово була передана в оренду позивачу, недобросовісними діями ТДВ «Шамраївський цукровий завод», а також державних реєстраторів, які здійснили державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно із порушенням вимог чинного законодавства України. У разі задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші» матиме безперешкодну можливість відновити свої порушені права шляхом звернення до будь-якого державного реєстратора речових прав на нерухоме майно або іншого суб'єкта, наділеного повноваженнями проводити реєстраційні дії в ДРРПМН, з метою проведення реєстраційних дій щодо відновлення реєстрації права оренди на землю за собою. В процесі розгляду даного спору, позивачу стало відомо про вчинення з боку фізичних осіб - власників земельних ділянок та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» незаконних дій, спрямованих на унеможливлений виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші».У заяві зазначено, що ТОВ Агрофірма «Матюші» є українською компанією, що займається вирощуванням зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур на власних та орендованих у фізичних та юридичних осіб земельних ділянках. Одним із засновників ТОВ Агрофірма «Матюші» є Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕСІЛІЕНТ АГРО», яке водночас являється співзасновником юридичних осіб: ТОВ «Олійникова Слобода» та ПОСП «СИДОРИ», позовні заяви яких з аналогічними даному спору позовними вимогами також знаходяться у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. У позивача наявна інформація, що власники земельних ділянок, які першочергово були передані в оренду ТОВ Агрофірма «Матюші», мають намір у найближчий час здійснити поділ таких земельних ділянок. Внаслідок поділу державна реєстрація земельних ділянок та їх кадастрові номери будуть скасовані, а новим земельним ділянкам, сформованим внаслідок поділу, будуть присвоєні нові кадастрові номери. Скасування державної реєстрації та кадастрового номеру земельної ділянки призведе до неможливості виконання судового рішення у даній справі та унеможливить поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову.Станом на сьогоднішній день аналогічним чином з метою унеможливлення виконання судових рішень у цивільних справах, які також перебувають у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, вже були поділені земельні ділянки, що знаходяться в межах Олійниково-Слобідської (законний орендар - ТОВ «Олійникова Слобода») та Сидорівської селищних рад Київської області (законний орендар - ПОСП «СИДОРИ»), та щодо яких законними орендарями були заявлені аналогічні позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди та скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права оренди на землю за іншими особами. Так, в період дії чинних договорів оренди землі, укладених між власниками земельних ділянок та ТОВ «Олійникова Слобода», на адресу останнього надійшли повідомлення про розірвання орендодавцями договорів оренди в односторонньому порядку. При цьому, ані положення договорів оренди, ані положення закону не передбачали можливості розірвання цих договорів в односторонньому порядку. Жодних фактичних чи законних підстав для такого розірвання у орендодавців не було. На підставі таких повідомлень державний реєстратор, всупереч положень закону, яким регулюється порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійснив державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на відповідні земельні ділянки, а ще наступного ж дня після проведення державної реєстрації припинення права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на земельні ділянки, між власниками цих земельних ділянок та ТОВ Агрокомплекс «УЗИН» були укладені договори оренди, на підставі яких державні реєстратори зареєстрували право оренди на ці самі земельні ділянки за ТОВ Агрокомплекс «УЗИН». 10.09.2018 власники земельних ділянок та ТОВ Агрокомплекс «УЗИН» звернулися до державного реєстратора для державної реєстрації розірвання укладених між ними договору оренди землі. 12.09.2018 власники - фізичні особи звернулися до приватного нотаріуса для засвідчення їх заяв про поділ належних їм земельних ділянок.13-14.09.2018 фізичним особам були видані витяги з Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, сформованих внаслідок поділу.13-15.09.2018 фізичні особи зареєстрували своє право власності на земельні ділянки, сформовані внаслідок поділу, і того ж дня уклали із ТОВ Агрокомплекс «УЗИН» договори оренди на ці самі земельні ділянки, сформовані внаслідок поділу.14-15.09.2018 державним реєстратором проведено державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки, сформовані внаслідок поділу, за ТОВ Агрокомплекс «УЗИН». Тобто, договори оренди землі, укладені між ТОВ Агрокомплекс «УЗИН» та фізичними особами - власниками земельних ділянок, були розірвані за два дні до проведення процедури поділу. ТОВ «Олійникова Слобода» звернулося до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації з вимогою про скасування рішень державного реєстратора про припинення права оренди на земельні ділянки за ТОВ «Олійникова Слобода» та про реєстрацію права оренди на такі земельні ділянки за ТОВ Агрокомплекс «УЗИН». Комісія, розглянувши скаргу ТОВ «Олійникова Слобода», визнала її такою, що підлягає задоволенню в частині вимоги про скасування рішення державного реєстратора про припинення права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на земельні ділянки. Висновок Комісії про відмову у задоволенні скарги ТОВ «Олійникова Слобода» в частині вимог про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди на земельні ділянки за ТОВ Агрокомплекс «УЗИН», мотивований тим, що станом на дату розгляду скарги записи про право оренди земельних ділянок, де орендарем є ТОВ Агрокомплекс «УЗИН», вже були припинені у ДРРПНМ. Наказом Міністерства юстиції України від 17.09.2018 № 2984/5 скаргу ТОВ «Олійникова Слобода» задоволено частково, скасовано рішення державного реєстратора про припинення права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на земельні ділянки. Однак, виконати наказ Міністерства юстиції України від 17.09.2018 № 2984/5 та поновити записи про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на такі земельні ділянки не вдалося, оскільки станом на момент отримання наказу Міністерства юстиції України від 17.09.2018 № 2984/5 земельні ділянки були поділені, їх кадастрові номери та державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасовані. Із інформаційних довідок наданих заявником, вбачається, що поділ земельних ділянок здійснювався досить швидко. Від дати розірвання укладених із іншим орендарем договорів оренди та скасуванням державної реєстрації і кадастрових номерів старих земельних ділянок пройшло не більше п'яти календарних днів. У грудні 2018 року заявнику стало відомо про вчинення власниками земельних ділянок, що знаходяться в межах Сидорівської селищної ради (законний орендар - ПОСП «Сидори»), аналогічних дій щодо поділу земельних ділянок, право оренди яких на сьогоднішній день є предметом судових спорів. 05.12.2018 було здійснено державну реєстрацію розірвання договорів оренди, укладених між власниками земельних ділянок та іншим орендарем - ТОВ «ЕЛІТА-2010». Розірвання договорів оренди, які оспорюються в судовому порядку, здійснювалося виключно з метою подальшого поділу (об'єднання або виділ) земельних ділянок, які є предметом таких оспорюваних договорів оренди, скасування їх державної реєстрації і кадастрових номерів, адже заявлені до них позовні вимоги ані фізичні особи - власники земельних ділянок, ані новий орендар не визнавали. Вже 07.12.2018 до ДРРПНМ було внесено запис про поділ (об'єднання або виділ) таких земельних ділянок, закрито розділ щодо земельних ділянок зі старими кадастровими номерами. Відповідно до положень частини 1-3 ст. 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі поділу або об'єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються,а поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. Таким чином, внаслідок поділу земельних ділянок записи про їх державну реєстрацію та їх кадастрові номери скасовуються, а відомості про такі земельні ділянки набувають статусу архівних. Отже, як зазначалося вище, після закінчення процедури поділу земельних ділянок поновлення порушених прав їх законного орендаря до того стану, в якому вони існували до поділу цих земельних ділянок, стає технічно неможливим. Все вищенаведене прямо вказує на існування реальної загрози настання обставин, які можуть унеможливити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог та унеможливити поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Здійснення поділу земельної ділянки, яка є предметом спору у даній справі та проведення в подальшому подібних або будь-яких інших реєстраційних дій із цією земельною ділянкою унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення судом позову у цій справі та поновлення порушених прав позивача. Наголошуємо суду, що усі дії та рішення, які оскаржуються у цій справі, є неправомірними та вчиненні з метою незаконного заволодіння та користування земельної ділянки, яка вже перебуває в оренді у позивача на підставі договору, строк дії якого не закінчився, що свідчить про існування очевидної небезпеки продовження такої поведінки та проведення інших реєстраційних дій з метою позбавлення позивача можливості виконати судове рішення у цій справі у разі задоволення заявлених вимог і поновити права позивача на оренду земельної ділянки. Накладення арешту на земельну ділянку унеможливить здійснення процедури її поділу за заявою власників, і тим самим забезпечить збереження такої земельної ділянки у стані, в якому вона існувала на момент виникнення даного спору. Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно. З норми статті 25 цього Закону слідує, що проведення реєстраційних дій щодо об'єкта нерухомого майна зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій або відповідної заяви власника об'єкта нерухомого майна. За таких обставин з метою забезпечення позивачеві гарантії реальної можливості захисту його порушених прав та недопущення унеможливлення виконання рішення суду у цій справі та істотного ускладнення поновлення порушених прав позивача існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову. Зазначені заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами, адже їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та не зумовить фактичного вирішення спору по суті. Пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення відсутні.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2018 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається:1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1, 2 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з урахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо необхідності забезпечення позову, не надано жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 вчиняє дії щодо відчуження чи поділу земельної ділянки, а додані до заяви матеріали не стосуються предмету спору у справі №357/11339/18 та не місять доказів, які стосуються як предмету спору, так і земельної ділянки, яка є предметом договору оренди.

Керуючись ст. ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 21.12.2018 року.

СуддяО. В. Бондаренко