Справа № 550/516/18
Провадження № 2/550/177/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Михайлюк О.І.,

при секретарі судового засідання Шукевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чутове цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та завданої моральної шкоди,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та завданої моральної шкоди, який обґрунтовувала тим, що з 30.11.2013 року по 27.03.2018 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем, працюючи у Філії «ОСОБА_3 база №88» на посаді начальника ВТЛ. Згідно наказу від 23.03.2018 року №25-к звільнена з роботи за угодою сторін по ст. 36 п.1 КЗпПУ. Позивач стверджує, що при звільненні з роботи повний розрахунок з нею не проведений, а саме заробітна плата за останні два місяці в сумі 8559,30 грн. не виплачена. Крім того посилаючись на норми ст.117 КЗпП України, просить стягнути з підприємства компенсацію за час затримки розрахунку починаючи з 28.03.2018 по 24.05.2018 (по день подання позову до суду) в сумі 15921,00 грн. Позивач також зазначає, що своїми неправомірними діями щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідачем заподіяна їй моральна шкода в сумі 2000,00 грн. У звязку з чим, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача 8559,30 грн. заборгованості по заробітній платі; 15921,00 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; 2000,00 грн. моральної шкоди.

Позивач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача, ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та завданої моральної шкоди, просила позов в цій частині задовольнити. Стосовно наданого відповідачем відзиву, адвокат зазначила, що сторона позивача погоджується із розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме за 31 днів, що становить 8509,50 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги стосовно стягнення із відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 8559,30 грн. визнав повністю. Однак не погодився із вимогами позивача стосовно стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28.03.2018 по 24.05.2018 в сумі 15921,00 грн. Так, відповідач вказує, що згідно наказу №159 від 30.10.2017 на підприємстві ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів», в період з 15.01.2018 по 30.06.2018 встановлено режим неповного робочого часу, а саме 32-годинний робочий тиждень, з режимом роботи з понеділка по четвер. Таким чином відповідач вважає, що в період затримки розрахунку з 28.03.2018 по 24.05.2018, на підприємстві було 31 робочих днів. Отже, при розрахунку середнього заробітку в разі затримки, сума становитиме 8509,50 грн. Стосовно стягнення з відповідача 2000,00 грн. моральної шкоди, відповідач вважає її необґрунтованою, що не підтверджена жодними доказами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працювала у філії "ОСОБА_3 база № 88" з 20.11.2013 року по 27.03.2018 року. Наказом №25-к від 23.03.2018 року була звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки позивача (а.с. 8) та сторонами не оспорюється.

Згідно Довідок філії "ОСОБА_3 № 88" Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів" від 19.04.2018 р. № 92 та від 23.04.2018 р. № 101 сума заборгованість із заробітної плати позивача, з урахуванням виплаченого боргу, становить 8559,30 грн., а середньоденний заробіток складає 274,50 грн. (а.с. 9-10).

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Відповідач визнає заборгованість по заробітній платі позивача в сумі 8559,30 грн. Спору стосовно розміру середньоденного заробітку в сумі 274,50 грн. сторони не мають.

З урахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, оскільки з моменту звільнення (27.03.2018 р.) та на момент звернення позивача із позовом до суду (24.05.2018 р.) у ДП «Полтавський комбінат Хлібопродуктів" існувала заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14).

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи факт затримки виплати заробітної плати протягом 31 робочих днів (з моменту звільнення до дня звернення до суду) та розмір середнього заробітку в сумі 274,50 грн. в день, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь звільненого працівника ОСОБА_1 8509,50 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28.03.2018 р. по 24.05.2018 р., оскільки за своєю правовою природою середній заробіток у відповідності до ст. 117 КЗпП України є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. При цьому суд бере до уваги, що відповідачем доведено, а представником позивача не оспорювалось в суді, що протягом вказаного періоду на підприємстві було 31 робочих днів. Дана обставина підтверджена наказом підприємства від 30.10.2017 р. № 159 (а.с. 45). Суд розрахував вказану суму таким чином: 274,50 грн. (середньоденна заробітна плата) х 31 (робочих днів) = 8509,50 грн.

За вказаних обставин посилання відповідача на відсутність вини як в.о. директора підприємства, так і самого підприємства, рахунки якого арештовані Господарським судом Полтавської області та вилучення документації підприємства під час обшуку слідчим 13.04.2018 р., не заслуговують на увагу та не виключають застосування положення ст. 117 КЗпП України в якості відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав ОСОБА_1, а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов'язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду.

Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для свого утримання, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 1000 грн.

Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 1000 грн., разом з розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 8559,30 грн. та компенсаційними виплатами в порядку ст. 117 КЗпП України в сумі 8509,50 грн. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача.

Окрім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів", в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову, предметом якого є стягнення заробітної плати та 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 17, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 47 ч. 1, 94 ч.1, 115, 116, 117, 237-1, КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та завданої моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 8559 (вісім тисяч пятсот пятдесят девять) грн. 30 коп. заборгованості по заробітній платі.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 8509 (вісім тисяч пятсот девять) грн. 50 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. понесеної моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь держави (одержувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, р/р 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь держави (одержувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, р/р 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. 40-річчя Перемоги, 12, податковий номер НОМЕР_1, паспорт серії КН № 987792, виданий Чутівським РВ УМВС України в Полтавській області 16.11.1999 р.

Відповідач Державне підприємство «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (юридична адреса вул. Небесної Сотні, 69 м. Полтава, 36022, Код ).

Повне судове рішення складено 07 вересня 2018 року.

Суддя О. І. Михайлюк