Справа № 212/2828/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді: Ваврушак Н.М., за участі секретаря судового засідання: Плотнікової Т.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу, за участі сторін представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, цивільну справу за позовом Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» до ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірної та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 підприємство «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірної та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Уточнивши позовні вимоги просив визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» (далі ДП «КЕТЦ») інформацію опубліковану та поширену у журналі «Все про охорону праці» (№9,2016 стор.24-27) у статті «Таємниці «нового життя» Криворізького ЕТЦ», автором якої є ОСОБА_3. Зобовязати ОСОБА_3 в тижневий термін з дня набрання чинності рішенням суду, письмово звернутись до редакції журналу «Все про охорону праці» зі спростуванням недостовірної інформації опублікованої та поширеної у журналі відносно Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці», шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду, прийнятого за результатами розгляду цієї позовної заяви, на тій же сторінці, тим же шрифтом, без будь-яких редакційних або інших коментарів, стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позову зазначив, що 01 жовтня 2016 року в журналі «Все про охорону праці» за № 9, 2016, на сторінках 24-27 було опубліковано статтю, а саме лист, що надійшов до редакції, автором якого є ОСОБА_3 під назвою «Таємниці «нового життя» Криворізького ЕТЦ». Вказує, що в даній статті оприлюднено недостовірну інформацію щодо надання підприємством послуг у сфері проведення експертних робіт не експертом технічним з промислової безпеки, а особисто провідним інженером, що суттєво дискредитує підприємство та ставить під сумніви якість проведених експертних робіт. Вказує, що в статті також йде мова про значно перебільшені обєми виконаних робіт колишнім працівником підприємства - ОСОБА_3 Зазначає, що викладена автором статті інформація зачіпає честь, гідність та ділову репутацію конкретних працівників підприємства. Також зазначив, що високий рівень ділової репутації позивача здобувався роками, що підтверджується перемогами в різних конкурсах проведених серед підприємств країни. Зазначив, що неправдиві відомості, які були поширені відповідачем серед читачів журналу «Все про охорону праці» завдали істотного негативного впливу на ділову репутацію підприємства у звязку з чим позивачу завдано моральну шкоду.

Під час розгляду справи 10 січня 2018 року позивачем було уточнено позовні вимоги, а саме позивач просив визнати недостовірною наступну інформацію: « - Відповідно до посадової інструкції я, як провідний інженер, брав участь у проведені експертизи на відповідність законодавчим актам та нормативно-правовим актам з охорони праці, а якщо конкретніше, то особисто виконував експертні роботи та після узгодження їх результатів з експертом технічним ставив свої підписи у висновку.»; « - Сферою моєї діяльності була експертиза: … . За результатами проведеної експертизи готувався висновок експертизи, яким підтверджується чи не підтверджується відповідність проектної документації вимогам законодавчих і нормативно-правових актів з охорони праці. Після мого підпису висновок підписував експерт технічний.»; «- Слід зазначити, що у 2015 році мною підготовлено 55 експертних висновків про відповідність технологічної, конструкторської, технічної документації нормативним актам з питань охорони, виконано експертизу стану охорони праці та безпеки промислового виробництва 5 субєктів господарювання, підготовлено 91 висновок за результатами експертного обстеження іншими, а також 88 паспортів технологічного обладнання. У березні та квітні поточного року я жодного дня не був без роботи. Наприклад у березні виконав експертиз на суму понад 30 тис. грн. при плані на відділ 300 тис. грн. (на 19 експертів).», а також зобовязати автора статті в тижневий термін із дня набрання чинності рішенням суду, письмово звренутись до редакції журналу «Все про охорону праці», зі спростуванням вищезазначеної інформації шляхом опублікування резолютивної частини судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї позовної заяви, на цій же сторінці, тим же шрифтом, без будь-яких редакційних або інших коментарів.

Не погодившись із позовом відповідач подав до суду письмовий відзив в якому просив у задоволенні позову відмовити, зазначив, що наведені у статті факти відповідають дійсності. Вказав, що в його статті зазначено, що завершальним етапом підготовки експертного висновку було узгодження висновку експертом технічним та підписання його експертом технічним, в подальшому експертний висновок затверджувався одним із керівників ЕТЦ, а підпис керівника скріплявся печаткою підприємства, що надавало експертному висновку юридичну силу. Зазначив, що позов ґрунтується лише на одному з тверджень відповідача, вирваного з загального змісту статті, що викривляє фактичний стан справ та не висвітлює основну тему статті. Крім того вказав, що редакція журналу готова була надати слово всім особам, згаданим у статті відповідача, однак ніяких заперечень ні від керівництва позивача, ані від Мінсоцполітики, ані від ОСОБА_5 в редакцію журналу та до відповідача не надходило.

Ухвалою суду від 02 червня 2017 року відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що він працював із відповідачем ОСОБА_3, який працював провідним інженером та за своїми обовязками готував висновки, розробляв технічну документацію, приймав участь в розробці технічної документації. ОСОБА_3 виконував аналітичну роботу, розробляв висновки та узгоджував їх з експертами. Зазначив, що ОСОБА_3 не був атестованим експертом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що він працює експертом технічним. Зазначив, що ОСОБА_3 виконував роботи з проведення експертиз, а саме готував, збирав, розглядав креслення, робив аналіз та узгоджував висновки з експертами, останній не був атестованим експертом.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він працює начальником сектору експертиз ДП «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці». ОСОБА_3 працював на даному підприємстві, займався підготовкою документації, готував висновки та узгоджував їх з експертами. Зазначив, що ОСОБА_3 був інженером першої категорії та не був атестованим експертом.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 березня 2010 року ОСОБА_3 було ознайомлено ДП «КЕТЦ» з посадовою інструкцією провідного інженеру сектору експертизи обєктів гірничо-металургійного виробництва відділу технічної експертизи.

У висновку експертизи № 12.2-05-12.1-0396.15, складеного ДП «КЕТЦ» мається підпис, зокрема, провідного інженера ОСОБА_3

За частиною четвертоюстатті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ДП «КЕТЦ» про скасування пунктів наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення моральної шкоди встановлено, що з 02 січня 2008 року ОСОБА_3 займав посаду провідного інженера відділу експертизи обєктів гірничого виробництва та навчання.

За таких обставин вбачається, що ОСОБА_3 у ДП «КЕТЦ» не займав посаду технічного експерта, а виконував роботу за посадою провідного інженера.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Згідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Так, у журналі «Все про охорону праці» за № 9, 2016 опубліковано лист до редакції під назвою «Таємниці «нового життя» Кривозірького ЕТЦ», автором якого заначений ОСОБА_3 Зміст даного листа зводиться до висвітлення роботи ОСОБА_3 на посаді провідного інженера у державному підприємстві «Криворізький експертно-технічний центр», процедури призначення директором цього підприємства ОСОБА_5 та якості його роботи. У даній публікації зазначено наступну інформацію: « - Відповідно до посадової інструкції я, як провідний інженер, брав участь у проведені експертизи на відповідність законодавчим актам та нормативно-правовим актам з охорони праці, а якщо конкретніше, то особисто виконував експертні роботи та після узгодження їх результатів з експертом технічним ставив свої підписи у висновку.»; « - Сферою моєї діяльності була експертиза: … . За результатами проведеної експертизи готувався висновок експертизи, яким підтверджується чи не підтверджується відповідність проектної документації вимогам законодавчих і нормативно-правових актів з охорони праці. Після мого підпису висновок підписував експерт технічний.»; «- Слід зазначити, що у 2015 році мною підготовлено 55 експертних висновків про відповідність технологічної, конструкторської, технічної документації нормативним актам з питань охорони, виконано експертизу стану охорони праці та безпеки промислового виробництва 5 субєктів господарювання, підготовлено 91 висновок за результатами експертного обстеження іншими, а також 88 паспортів технологічного обладнання. У березні та квітні поточного року я жодного дня не був без роботи. Наприклад у березні виконав експертиз на суму понад 30 тис. грн. при плані на відділ 300 тис. грн. (на 19 експертів).»

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам розяснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Аналізуючи дану публікацію ОСОБА_3 у журналі «Все про охорону праці» за № 9, 2016 під назвою «Таємниці «нового життя» Кривозірького ЕТЦ» суд приходить до висновку, що автором цієї статті були поширені у вказаному журналі його судження про виконання робіт у ДП «КЕТЦ», а також про його особистий внесок у розвиток цього підприємства.

Також суду не доведено, що уся інформація, про спростування якої просив позивач, не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували та були свідомо викривлені.

За таких обставин, зясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги ДП «КЕТЦ» не підлягають задоволенню у звязку з їх недоведеністю.

На підставі ст. 34, 68 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 277, 302 ЦК України, Закону України «Про інформацію», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У позові Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» до ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірної та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди - відмовити в повному обсягу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Дніпровський апеляційний суд через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак