УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

за участю секретаря: - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просить накласти арешт та заборонити відчуження квартири по вул. Костомарівська, будинок 2, м. Харків, яка належить на праві власності ОСОБА_3 Посилається на те, що відповідач отримав в позику грошові кошти в розмірі 780000,00 грн. на підтвердження чого було складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_3 зобовязався повернути вказані грошові кошти 20.12.2017 року. Посилається на те, що станом на 23.08.2018 року відповідач грошові кошти не повернув, від виконання цього обовязку ухиляється.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до розписки від 20 грудня 2016 року ОСОБА_3 отримав в борг в ОСОБА_2 суму 780000,00 грн., що є еквівалентом 30000 дол. США, строком на один рік, які зобовязався повернути 20 грудня 2017 року.

За договором позики, відповідно до ст. 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення відповідної дії.

Приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України, закріплено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики грошових коштів, на підтвердження чого надано копію розписки ОСОБА_3 від 20.12.2016 року.

Приписами ч. 1 ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З заяви позивача вбачається, що станом на 23.08.2018 року відповідач ОСОБА_4 грошові кошти не повернув, від виконання грошового зобовязання ухиляється.

Згідно роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 133972311 від 10.08.2018 року ОСОБА_5 на праві приватної власності належить ? частина квартири, 2-кімнатної, загальною площею 49,7 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Костомарівська, б. 2, кв. 7, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101.

Приписами ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з того, що між сторонами дійсно виник спір, забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження квартири буде відповідати меті застосування заходів забезпечення з урахуванням інтересів власника. Невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження ? частини квартири, яка на праві власності належать ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження ? частини квартири № 7, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Костомарівська, б. 2, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк предявлення ухвали до виконання три роки.

Стягувач: ОСОБА_2, іпн НОМЕР_1, 61064, м. Харків, вул. Добролюбова, б. 18, кв. 170.

Боржник: ОСОБА_3, іпн НОМЕР_2, адреса: 61002, м. Харків, вул. Костомарівська, б. 2, кв. 7.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.В. Ніколаєнко