ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2995/18
Провадження № 2/210/1523/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"20" грудня 2018 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" про стягнення середнього заробітку за затримку при розрахунку, компенсації втрати частини доходу, в звязку із порушенням строку виплати, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за затримку при розрахунку, компенсації втрати частини доходу, в звязку із порушенням строку виплати.

В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що з 14.05.2010 року ОСОБА_3 працював на Приватному акціонерному товаристві "Криворіжіндустрбуд" на посаді провідного інженера відділу цін № 2. 31 липня 2017 р. він звільнився з роботи за ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідачем незважаючи на приписи ст. 116 КЗпП України, які передбачають проведення повного розрахунку у день звільнення, належні при звільненні до виплати суми відповідач 31.07.2017 року не виплатив. В подальшому Позивачу суми сплачувались на періодично сплачувались у серпні грудні 2017 року сплатив із необхідних 13 947,13 грн. тільки 9193,11 грн. Після проведення, за звернення ОСОБА_3, перевірки інспекції з питань праці, Відповідачем 06.04.2018 року було сплачено заборгованість у розмірі 4754,02 грн. залишок суми заборгованості. У зв'язку з чим, уточнивши 23 листопада 2018 року позов, позивач просить суд задовольнити його позов в повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені, вказавши, що період затримки виплати заробітної плати становить 174 дні. Окрім цього, проси суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у сумі 957,22 грн..

Ухвалою суду від 09 липня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників по справі.

Вказану ухвалу суду направлено відповідачу.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 31 липня 2018 року відповідачем отримано ухвала про відкриття позовного провадження від 09 липня 2018 року та позовна заява з додатками.

Відповідач скористався правом подати відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України та 16 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який був поданий відповідачем з порушенням строків встановлених в ухвалі суду від 09 липня 2018 року про відкриття провадження, так відповідно до ухвали суду, відповідачу надано строк 15 днів з моменту отримання ухвали суду на надання відзиву на позов, відповідач, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення, отримав ухвалу суду про відкриття провадження від 09 липня 2018 року 31 липня 2018 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Так, відповідач подав відзив з порушенням встановлено строку, клопотань про поновлення строку на подання відзиву до суду не подавав, у відзиві не зазначає поважності причин пропуску на подання відзиву у встановлений ухвалою строк.

Враховуючи вище викладено, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи за наявними матеріалами

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи за наявними у суду матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи.

Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Нормами ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством "Криворіжіндустрбуд", що підтверджується копією трудової книжки виданої на ім'я ОСОБА_3, серії АА № 262732. (а.с. 17-18)

Відповідно до наказу № 145-К від 31.07.2017 року ОСОБА_3 було звільнено за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.19).

Відповідно до довідки № 624 від 28.09.2018 року, виданої ОСОБА_4, заборгованість по заробітній платі позивачеві була виплачена у період з травня 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 13947,13 грн. (а.с. 67).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

П. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства по оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України міститься у постановах від 24.10.2011 р. у справі № 6-39 цс 11, від 21.11.2011 р. у справі № 6-60 цс 11, від 03.07.2013 р. у справі № 6-60 цс 13, від 20.11.2013 р. у справі № 6-114 цс 13, від 05.10.2016 р. у справі № 6-2405 цс15, від 13.03.2017 р. у справі № 6-259цс17.

Приймаючи до уваги вказані положення законодавства та факт нездійснення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення даного рішення, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 01 серпня 2017 року.

При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року).

Позивачем не надано до суду розрахунок середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, а тому суд виходячи з Порядку № 100, зазначає, що відповідно до довідки № 623 від 28.09.2018 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 складає 205,85 грн. (а.с.69)

Період прострочення розпочався наступного після звільнення дня, тобто 01 серпня 2018 року та включно по 20 грудня 2018 року становить 352 робочих днів, з яких у серпні 2017 року - 22 робочі дні, у вересні 2017 року 21 робочий день, у жовтні 2017 року 21 робочий день, у листопада 2018 року 22 робочих дні, у грудні 2017 року 21 робочий день, у січні 2018 року 21 робочий день, у лютому 2018 році 20 робочих днів, у березні 2018 року 22 робочих дні, у квітні 2018 року 19 робочих днів, у травні 2018 року -21 робочий день, у червні 2018 року -20 робочих днів, у липні 2018 року 22 робочих дні, у серпні 2018 року -22 робочих дні, . у вересні 2018 року -20 робочих днів, у жовтні 2018 року 22 робочих днів, у листопаді 2018 року 22 робочих днів, у грудні 2018 року -14 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку ОСОБА_3 за затримку розрахунку при звільненні становить 72459,2 грн., з розрахунку 205,85 грн. х 352 робочі дні.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001р.)

З метою реалізації вказаного закону Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Таким чином, грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обовязок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», Положення про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати (затв.Пост. КМУ 20.12.1997. № 1427), ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобовязано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Виходячи із наведених норм законів, враховуючи, що Приватне акціонерне товариство «Криворіжіндустрбуд» не виплатило позивачеві заробітну плату за період з серпня 2017 року по квітень 2018 року, суд вважає, що є підстави для нарахування йому компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та погоджується з наданим розрахунком позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача 957,22 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строку їх виплати.

У звязку з вище викладеним, суд вважає заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно до п. 1. ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" про стягнення середнього заробітку за затримку при розрахунку, компенсації втрати частини доходу, в звязку із порушенням строку виплати задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» (місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, будинок 10, ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1) середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у сумі 72459, 2 грн. (сімдесят дві тисячі чотириста пятдесят девять гривень двадцять копійок), компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 957,22 грн. (девятсот пятдесят сім гривень двадцять дві копйки)

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» (місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, будинок 10, ) на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак