Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на житловий будинок розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Тимошівка, вул.. Українська (Калініна), 50, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 25 лютого 2014 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є сином ОСОБА_3, який помер 25 лютого 2014 року. За життя померлий склав заповіт, посвідчений секретарем Тимошівської сільської ради Михайлівського району 07 лютого 2011 року за №13 на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Тимошівка, вул. Українська (Калініна), 50. Проте, позивач не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Ухвалою Василівського районного суду від 25 липня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Василівського районного суду від 27 серпня 2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Михайлівського району Запорізької області подала заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечує.

У звязку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що25 лютого 2014 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №288532 (а.с.6).

Після смерті 25 лютого 2014 року ОСОБА_3 заведена спадкова справа №59/2014 за 2010 рік (а.с.29-59), з якої вбачається, що21 травня 2014 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька звернулася ОСОБА_4, 18 серпня 2014 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька звернувся ОСОБА_1. Дружина спадкодавця ОСОБА_5, яка має право на одержання обовязкової частки у спадщині і одержання частки у спільному майні подружжя, 22 травня 2014 року подала заяви про відмову в прийнятті спадщини і відмову від частки в спільному майні подружжя.

07 лютого 2011 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким зробив заповідальне розпорядження: житловий будинок з усіма господарськими спорудами і спорудженнями, який належить йому на праві власності, розташований за адресою: вул.. Калініна, 50 в с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області, заповідав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а земельну ділянку площею 7,1710 га, згідно Державного акту серії ЗП №109493, виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 24 жовтня 2006 року, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповідав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за №13.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, встановлено, що після смерті 25 лютого 2014 року ОСОБА_3, спадкоємцем за заповітом на житловий будинок є син ОСОБА_7.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної

особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві ОСОБА_6 народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою ОСОБА_6 Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_6 народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_6 народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 до складу спадкового майна входить житловий будинок розташований за адресою с. Тимошівка, вул. Українська (Калініна), буд.50, Михайлівського району Запорізької області.

Згідно даних облікової картки обєкта по господарського обліку на 2011-2015 роки (Форма №1) ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області (а.с.14-15), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 25.02.2014 року дійсно зареєстрований і проживав за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_4, і є головою домогосподарства.

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області №39 від 29 серпня 2018 року житловому будинку присвоєна адреса: с.Тимошівка, вул.. Українська, буд. 50, Михайлівського району Запорізької області (а.с.12).

Зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку в погосподарській книзі за померлим ОСОБА_3 за його життя у виконкомі ОСОБА_2 сільської ради, останній мав вищевказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР, ст.101, ст.128, ст.134, ст.ст.224-227 ЦК УРСР (редакції 1963 року).

Неможливість для позивача оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 16 березня 2018 року №294/59-2014/02-14 (а.с.7), якою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 25 лютого 2014 року ОСОБА_3.

Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок 50 по вул.Українська (Калініна) в с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області, належав на праві власності померлому 25.02.2014 року ОСОБА_3, після його смерті спадщину у вигляді житлового будинку за заповітом прийняв позивач ОСОБА_1, особа, яка має право на обовязкову частку у спадщині відмовилася від спадщини, а правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що унеможливлює оформлення позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Тимошівка, вул. Українська, 50, в порядку спадкування за заповітом після смерті 25 лютого 2014 року ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Українська, 50 в с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 25 лютого 2014 року ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8