Ухвала

Іменем України

21 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 440/925/16-ц

провадження № 61-48299ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії державного виконавця Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо винесення ним постанови від 30 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 47864810.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що рішенням Буського районного суду Львівської області 16 вересня 2011 року у справі № 2-148/2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором № 529 від 08 червня 2007 року в сумі 189 660, 74 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, виселено ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з предмету іпотеки.

На підставі цього рішення видано виконавчий лист, який пред'явлений до виконання до Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Буський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області), на підставі якого державний виконавець 16 червня 2016 року відкрив виконавче провадження № 47864810. У зв'язку із повним виконанням судового рішення 30 червня 2016 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

ПАТ «Державний ощадний банк України» вважає, що боржники не повністю погасили заборгованість перед банком, а тому державний виконавець не мав правових підстав для закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 22 червня

2018 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року,у задоволенні скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» на дії державного виконавця Буського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Зробок Р. В. щодо винесення постанови від 30 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 47864810 відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій 05 грудня 2018 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати ухвалу Буського районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм Закону України «Про виконавче провадження» і порушення норм процесуального права, та винести нове судове рішення, яким визнати неправомірними дії державного виконавця Буського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо винесення постанови від 30 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 47864810 та скасувати цю постанову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що

у відповідності до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що постановою державного виконавця від 30 червня 2016 року на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV закінчено виконавче провадження № 47864810 у зв'язку з тим, що сума заборгованості, зазначена у виконавчому листі, виданому Буським районним судом Львівської області у справі № 2-148/2011, сплачена боржником у повному обсязі згідно квитанцій на загальну суму

189 660, 74 грн.

У касаційній скарзі (стор. 7) ПАТ «Державний ощадний банк України» підтверджує здійснення платежів ОСОБА_4 у період з 16 травня 2014 року по 29 березня 2016 року на загальну суму 189 660, 74 грн.

Саме така сума (189 660, 74 грн) була стягнута солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» рішенням Буського районного суду Львівської області 16 вересня 2011 року у справі № 2-148/2011.

Таким чином, рішення Буського районного суду Львівської області від 16 вересня 2011 року у справі № 2-148/2011 повністю виконано, а тому у державного виконавця були передбачені пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 року N 606-XIV підстави для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Буського районного суду Львівської області у справі № 2-148/2011.

Оскільки право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню припиняється після ухвалення судового рішення про стягнення з боржника всієї суми кредиту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), ПАТ «Державний ощадний банк України» не мав правових підстав для зарахування отриманих на виконання судового рішення коштів в рахунок інших платежів.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування судами положень Закону України «Про виконавче провадження», порушення норм процесуального права, а також впливу результатів розгляду справи на єдність правозастосовчої практики.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії державного виконавця Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта