Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 711/3329/16-ц

провадження № 61-23072св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Черкаський державний технологічний університет,

третя особа - первинна профспілкова організація Черкаського державного технологічного університету,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді Степаненка О. М. від 10 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Храпка В. Д., Бондаренка С. І., від 11 травня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Черкаського державного технологічного університету, третя особа - первинна профспілкова організація Черкаського державного технологічного університету, про скасування наказу, поновлення її на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 2014 року її прийнято на роботу до Черкаського державного технологічного університету на посаду спеціаліста відділу кадрів.

23жовтня 2014 року наказом Черкаського державного технологічного університету № 366-к її переведено на посаду виконувача обов'язків директора науково-технічної бібліотеки Черкаського державного технологічного університету на повну ставку заробітної плати, а наказом від 25 листопада 2015 року № 494-к вона звільнена з роботи виконуючого обов'язки директора бібліотеки у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору.

Наказомвиконуючого обов'язки ректора університетувід 03 березня 2016 року № 94-к наказ від 25 листопада 2015 року № 494-к у частині звільнення скасовано у зв'язку з порушенням процедури звільнення.

Наказом виконуючого обов'язки ректора університетувід 03 березня 2016 року № 95-к її увільнено від виконання обов'язків директора бібліотеки та переведено на посаду спеціаліста відділу роботи кадрів з навантаженням 0,5 ставки і передбачено компенсацію за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2015 року з виплатою у розмірі середнього заробітку за посадою спеціаліста відділу кадрів.

ОСОБА_1 вважала, що під час переведення її на іншу роботу порушені її права, уточнивши позовні вимоги, просила суд: скасувати наказ виконуючого обов'язки ректора університетувід 03 березня 2016 року № 95-к; поновити її на посаді виконуючого обов'язки директора бібліотеки; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2015 року до дня фактичного поновлення на посаді та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ Черкаського державного технологічного університету від 03 березня 2016 року № 95-к. Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов'язки директора науково-технічної бібліотеки Черкаського державного технологічного університету з 03 березня 2016 року. Стягнуто з Черкаського державного технологічного університету на користь ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем згоди на переведення її на роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, передбаченої статтею 32 КЗпП України, не надано, а посади, на яку її перевели, не існувало на час переведення.

Крім того, профспілковий комітет університету не надавав згоди на зміну умов трудового договору та оплати праці ОСОБА_1, членом якого вона є.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу Черкаського державного технологічного університету задоволено.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, виходив із того, що позивач посаду директора бібліотеки не займала, була призначена тимчасово виконуючим обов'язки директора бібліотеки, участі у конкурсному відборі на посаду директора бібліотеки не приймала у зв'язку з невідповідністю вимогам для участі у цьому конкурсі. При цьому незаконного переведення позивача не було, оскільки посаду директора бібліотеки вона не займала, а повернулась на вільну посаду з урахуванням зміни назви посади.

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові та рішення апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши факт незаконного звільнення з посади й поновивши її на посаді виконуючого обов'язки директора науково-технічної бібліотеки Черкаського державного технологічного університету, у порушення частини другої статті 235 КЗпП України не прийняв рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому суди обох інстанцій не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутній строковий договір, нібито, укладений з нею.

Також у законодавстві України немає такого визначення як «увільнення», а тому дії Черкаського державного технологічного університету є незрозумілими під час «увільнення» її від виконання обов'язків директора бібліотеки.

Проте Апеляційний суд Черкаської області уник вирішення та тлумачення, з посиланням на чинне законодавство України, дій Черкаського державного технологічного університету під час «увільнення» її від виконання обов'язків директора бібліотеки.

Разом з тим вона не надавала згоду відповідно до статті 32 КЗпП України на увільнення та/або переведення.

Згідно з листом Управління держнраці у Черкаській області від 12 серпня 2016 року № К-387/14-1 відповідно до штатного розпису Черкаського державного технологічного університету введеного у дію з 01 вересня 2015 року посада спеціаліста відділу кадрів на час видання наказу від 03 березня 2016 року № 95-к відсутня.

Крім того, звільнення члена виборного органу первинної профспілкової організації без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки є порушенням вимог статей 43, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». До таких висновків дійшов і Верховний Суд України в постановах: від 06 лютого 2012 року № 6-79ц11, від 21 березня 2012 року № 6-4цс12, від 23 квітня 2014 року № 6-30цс14.

У липні 2017 року первинна профспілкова організація Черкаського державного технологічного університету подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, в якому підтримала касаційну скаргу ОСОБА_1

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 12 серпня 2014 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до Черкаського державного технологічного університету на посаду спеціаліста відділу кадрів.

23жовтня 2014 року наказом Черкаського державного технологічного університету № 366-к ОСОБА_1 переведено на посаду виконувача обов'язків директора науково-технічної бібліотеки Черкаського державного технологічного університету на повну ставку заробітної плати, а наказом від 25 листопада 2015 року № 494-к вона звільнена з роботи виконуючого обов'язки директора бібліотеки у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору.

Наказомвиконуючого обов'язки ректора університетувід 03 березня 2016 року № 94-к наказ від 25 листопада 2015 року № 494-к у частині звільнення скасовано у зв'язку з порушенням процедури звільнення (а.с. 9).

Наказом виконуючого обов'язки ректора університетувід 03 березня 2016 року № 95-к ОСОБА_1 увільнено від виконання обов'язків директора бібліотеки та переведено на посаду спеціаліста відділу роботи кадрів з навантаженням 0,5 ставки і передбачено компенсацію за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2015 року з виплатою у розмірі середнього заробітку за посадою спеціаліста відділу кадрів (а.с. 8).

У частині третій статті 54 Закону України «Про освіту» передбачено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» посада директора бібліотеки визначена як посада науково-педагогічного працівника.

Участині одинадцятій статті 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Згідно з частиною дванадцятою статті 55 вказаного Закону України в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

Таким чином, виходячи з положень частин першої, одинадцятої, дванадцятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» посада директора бібліотеки є посадою науково-педагогічного працівника, і заміщення її відбувається тільки за конкурсом і лише в окремих випадках за трудовим договором, до проведення конкурсу на заміщення вакантних посад.

Застосування зазначених норм права до спірних правовідносин апеляційним судом є вірним.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Судом також становлено, що 24 вересня 2015 році в газеті «Нова Доба» № 76-77 було опубліковано оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора бібліотеки у Черкаському державному технологічному університеті.

25вересня 2015 року на адресу Черкаського державного технологічного університету надійшла заява від ОСОБА_1 про доступ для участі у конкурсі на заміщення вакантної посади директора бібліотеки, яку вона тимчасово займала.

09 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримала відповідь про те, що її не допущено до участі у конкурсі в зв'язку з тим, що вона не відповідає вимогам для участі у цьому конкурсі.

За результатами проведеного конкурсу на посаду директора бібліотеки було призначено ОСОБА_2, з якою і було укладено трудовий договір (а.с. 268, 269).

Ні проведення конкурсу, ні його результати, ні відмова від допуску ОСОБА_1 до участі у цьому конкурсі нею не були оскаржені в передбаченому законом порядку.

Проте, вирішуючи спір, апеляційний суд не врахував, що зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є (частина друга статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Установлено, що постановою звітно-виборної конференції первинної профспілкової організації Черкаського державного технологічного університету від 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 обрано головою профбюро (а.с. 85-86).

Відповідно до роз'яснень, наданих судам у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 (з відповідними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Таким чином, законодавець зобов'язує суд, у разі з'ясування того, що немає згоди профспілкового органу на звільнення, зупинити розгляд справи та звернутися до такого профспілкового органу.

Згідно з листом первинної профспілкової організації Черкаського державного технологічного університету № 76.11.15 на засіданні було прийняте рішення згоди на звільнення ОСОБА_1 не давати, оскільки не використані всі можливості її працевлаштування, рекомендувати перевести ОСОБА_1 на іншу посаду відповідно її кваліфікації наявності вакансій.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», частиною третьою статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Проте апеляційний суд не вчинив дії щодо зупинення провадження по справі, неотримав рішення профспілкової організації, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки на переведення ОСОБА_1 на попередню посаду та дійшов передчасного висновку про законне переведення позивача на посаду спеціаліста відділу роботи кадрів.

При цьому, зазначаючи, що не було факту переведення, оскільки ОСОБА_3 не займала посаду директора бібліотеки, апеляційний суд не звернув уваги на те, що наказом виконуючого обов'язки ректора університету від 03 березня 2016 року № 95-к ОСОБА_1 увільнено від виконання обов'язків директора бібліотеки та переведено на посаду спеціаліста відділу роботи кадрів з навантаженням 0,5 ставки і передбачено компенсацію за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2015 року з виплатою у розмірі середнього заробітку за посадою спеціаліста відділу кадрів (а.с. 8). Таке переведення також потребує згоди профспілки.

Крім того, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, у порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року апеляційний суд: у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін; дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2017 року скасувати, справу передатина новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк