Постанова

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 188/1788/14-ц

провадження № 61-24420св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Баранніка О. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення штрафних санкцій та збитків за договором фінансового лізингу.

Позовна заява мотивована тим, що 06 травня 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_4 укладено договір про фінансовий лізинг № 00002996, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу Volkswagen Passat 1.8 І TFSI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що дорівнює еквівалент у гривні 22 524,00 доларам США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 15 016,00 доларів США.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, загальна сума заборгованості відповідача становить 348 192,88 грн, з яких: збитки у розмірі 196 044,50 грн, неустойка у розмірі 152 148,38 грн.

Позивач направив відповідачу вимогу за вих. № 00002996 від 05 листопада 2013 року про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору.

Станом на 10 вересня 2014 року відповідач свій обов'язок щодо повернення об'єкта лізингу не виконав, а тому ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь суму заборгованості та повернути об'єкт лізингу.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів та визнання договору про фінансовий лізинг від 06 травня 2011 року № 00002996 недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що договір фінансового лізингу від 06 травня 2011 року він не укладав, крім того він укладений з порушенням вимог чинного законодавства, чим порушено його права та інтереси.

ОСОБА_4 просив суд визнати договір про фінансовий лізинг від 06 травня 2011 року № 00002996 недійсним.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення штрафних санкцій та збитків за договором фінансового лізингу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість та штрафні санкції за договором фінансового лізингу від 06 травня 2011 року № 00002996 в розмірі 348 192,88 грн з яких: збитки у розмірі 196 044,50 грн та неустойка у розмірі 152 148,38 грн.

Вилучено у ОСОБА_4 автомобіль Volkswagen Passat 1.8 І TFSI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передано його власнику ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» сплачений судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів та визнання договору про фінансовий лізинг від 06 травня 2011 року № 00002996 недійсним відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у ОСОБА_4 перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» виникла заборгованість за договором лізингу внаслідок порушення його умов. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення штрафних санкцій та збитків за договором фінансового лізингу відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів та визнання договору про фінансовий лізинг від 06 травня 2011 року № 00002996 недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір про фінансовий лізинг від 06 травня 2011 року № 00002996, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_4 щодо транспортного засобу Volkswagen Passat 1.8 І TFSI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 020,00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що спірний договір забезпечує захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 слід задовольнити.

06 березня 2017 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» через засоби поштового зв'язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточнень, просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що лізингоодержувач був повідомлений про розмір грошових коштів, які він повинен сплатити, як проценти за лізинговим кредитом.

Положення договору про фінансовий лізинг про встановлення змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR для доларів США, не можна вважати несправедливими.

Визначення щомісячного лізингового платежу у еквіваленті до долара США, не суперечить нормам матеріального права.

Зазначення у договорі змінної процентної ставки та визначення лізингових платежів в еквіваленті до долара США не є підставою для визнання договору про фінансовий лізинг недійсним.

Укладаючи договір про фінансовий лізинг, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору.

30 травня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» відхилити, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У частині першій статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналіз норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави дійти висновку про те, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Системний аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що спірний договір забезпечує захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» та про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, оскільки нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надає лише одному учаснику правовідносин право збільшувати платежі та вартість у формально правильній поведінці і позбавляє іншого учасника можливості будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що в свою чергу є порушенням положень Закону України «Про захист прав споживачів»..

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська