Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 592/2352/17

провадження № 61-25175св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради,

представник третьої особи - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Ковпаківського районного суду

м. Суми від 27 жовтня 2017 року у складі судді Чернобая О. І. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Собини О. І., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, надання дозволу на виготовлення проїзних документів та вивезення дітей за кордон без згоди батька.

Позовна заява мотивована тим, що з 02 грудня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, у шлюбі народилося двоє дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Як у неї, так і у ОСОБА_7, на ґрунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя, склалися неприязні стосунки, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Вважала подальше спільне життя, як подружжя, неможливим, фактично сім'я розпалася і за таких обставин, ніякого примирення між ними бути не може, а збереження шлюбу буде суперечити як її інтересам, так і інтересам дітей.

Посилаючись на ці обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб, укладений між нею та

ОСОБА_7, зареєстрований 02 грудня 2005 року; визначити місце проживання разом з нею малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2; надати дозвіл на виготовлення проїзних документів на ім'я дітей на їх виїзд за кордон до Республіки Польща у її супроводі без згоди батька -

ОСОБА_7, протягом трьох років та повернути дітей за її фактичним місцем проживання: 02-372, АДРЕСА_1

У квітні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради, про визначення місця проживання дітей.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що з березня 2015 року по лютий 2017 року він разом зі ОСОБА_1 та їхніми дітьми проживали у Республіці Польща, де разом з дружиною працювали. У лютому

ОСОБА_1, не повідомивши його, виїхала до України, після чого він разом з дітьми також повернувся до України. У березні 2017 року

ОСОБА_1 приїхала до нього, влаштувала сварку, викликала поліцію та забрала сина ОСОБА_12, а ОСОБА_9 відмовився йти з матір'ю та залишився проживати разом з ним, і з квітня 2017 року відвідує школу, що розташована поруч з його місцем проживання, має окрему кімнату та забезпечений усіма необхідними речами. Зазначає, що у нього є можливість забезпечити необхідні умови проживання і нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові та моралі, матеріальної забезпеченості. Він має можливість відводити дітей до школи та дитячого садочка, займатися з ними вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про них.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_7 просив суд визначити місце проживання дітей з ним.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, зареєстрований

02 грудня 2005 року Ковпаківським районним у м. Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 2268.

Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_1

Надано дозвіл на виготовлення проїзних документів на ім'я дітей:

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька ОСОБА_7; вивезення та виїзд дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10,

06 лютого 2012 року за кордон у Польщу у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_7 протягом трьох років.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сімейні відносини у сторін не склалися, між ними відсутнє взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Виходячи з встановлених обставин справи, а також враховуючи інтереси дітей, суд вважав за доцільне визначити їх місце проживання разом з матір'ю, а тому, визнав обґрунтованими вимоги щодо оформлення документів для виїзду за кордон дітей, їх вивезення та виїзд за кордон до Республіки Польща без згоди батька ОСОБА_7, який таку згоду не надає.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 05 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог щодо надання дозволу на виготовлення проїзних документів на ім'я дітей та їх вивезення за кордон України протягом трьох років скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Надано дозвіл на виїзд малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон України до РеспублікиПольща у супроводі матері ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_4, на строк до 27 травня 2019 року, без згоди батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Виконання постанови апеляційного суду в частині надання дозволу на виїзд малолітнього ОСОБА_9, 22 травня 2009 року, за кордон України до Республіки Польща у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, строком до 27 травня 2019 року, без згоди батька

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, відстрочено до закінчення дитиною навчального 2017-2018 року.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що сімейні відносини у сторін не склалися, між ними відсутнє взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Оскільки надання дозволу на виїзд дитини у супроводі матері без згоди другого батька дає підстави для перетинання державного кордону України, вирішуючи це питання суд першої інстанції не врахував, що матеріалами справи доведена наявність у матері і дітей побутових карт на їх перебування в РеспубліціПольща лише

до 27 травня 2019 року, а тому, їх подальше перебування на території цієї держави буде вирішувати відповідно до законодавства країни перебування. Матеріалами справи доведено, що старший син сторін ОСОБА_9 по приїзду до України навчається у 2А класі Сумської загальноосвітньої школи

І-ІІІ ступенів № 20 і відповідно до наданої характеристики потребує допомоги під час виконання навчальних завдань, тому суд відповідно до статті 267 ЦПК України вирішив відстрочити виконання постанови в частині щодо надання дозволу на виїзд малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України до Республіки Польща у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, строком до 27 травня 2019 року, без згоди батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, до закінчення дитиною навчального 2017-2018 року.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду

ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення судів скасувати в частині надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон до Республіки Польща у супроводі матері, а справу у цій частині передати на новий розгляд.

Рішення судів у частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей не оскаржується, а тому касаційним судом не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що місце роботи та щомісячний дохід ОСОБА_13 є невідомими. Він, як батько, бажав та бажає приймати активну участь у вихованні дітей. Він сумлінно виконує покладені на нього обов'язки по вихованню дітей, піклуванню про їх здоров'я, розвиток та забезпечення всім необхідним. В той же час помилковим є висновки судів про те, що ОСОБА_13 має стабільний дохід у Республіці Польща, оскільки ця обставина належними доказами не підтверджена.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1, поданий представником - ОСОБА_14, на касаційну скаргу

ОСОБА_7, у якому зазначено, що постановою суду апеляційної інстанції встановлено тимчасовий виїзд дітей за кордон на період до 27 травня

2019 року, а не на постійне місце проживання. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції вже виконана. ОСОБА_10 з 01 квітня 2018 року зарахований до приватного дитячого садка «Мотилєк 3» у м. Варшаві Республіки Польща. ОСОБА_9 відрахований з комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми. Повернення дітей до 27 травня 2019 року суперечить інтересам дітей, оскільки життєві обставини дітей змінились так, що вони тісно пов'язані зі своєю матір'ю, відбулися зміни звичайного соціального, культурного, мовного середовища, що позитивно впливає на їх подальше життя, розвиток і виховання.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітніх дітей: ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З березня 2015 року по лютий 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 працювали у Республіці Польща та проживали там разом із дітьми. Їх діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2016 року та з 01 квітня 2015 року по 16 грудня 2017 року, відповідно, відвідували дитячий садок, а у 2016-2017 роках ОСОБА_9 відвідував початкову школу в м. Варшаві Республіки Польща (а.с. 33-36).

Згідно побутових карт, термін перебування ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей у Республіці Польща визначено з 14 лютого 2016 року по 27 травня 2019 року.

Також, у Республіці Польща ОСОБА_1 було надано договір на виконання робіт по догляду за літньою людиною зі строком дії з 12 липня по 31 грудня 2017 року і розміром місячної винагороди в сумі 2 тис. злотих. Обставини про працевлаштування ОСОБА_1, місце її проживання та наявність у неї заощаджень підтверджено: довідкою про працевлаштування і щомісячний дохід за період з 01 жовтня 2016 року по 20 березня 2017 року в сумі 1 350 злотих згідно договору підряду; договором на оренду

3-х кімнатної квартири у Республіці Польща в м. Варшаві за адресою:

АДРЕСА_2 площею 48 кв. м

зі сплатою орендної плати 1 800 злотих в місяць з терміном дії - протягом року,укладеним 26 травня 2017 року; довідкою про валютні заощадження на банківських рахунках, відкритих у м. Варшаві Республіки Польща (а.с. 37, 105-107, 145).

За результатами обстеження умов проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 в однокімнатній квартирі площею 29 кв. м, умови проживання визнані задовільними для виховання та розвитку сина ОСОБА_12, який забезпечений одягом та продуктами харчуванням. В приміщенні, крім неї, зареєстровані ще її мати ОСОБА_15 пенсійного віку та дорослий син ОСОБА_16, який фактично проживає у Республіці Польща.

У висновку від 07 липня 2017 року Служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю - ОСОБА_1 (а.с. 150).

Після повернення до України з Республіки Польща 17 лютого 2017 року ОСОБА_7 разом з дітьми, старший син ОСОБА_17 з 03 квітня 2017 року пішов до 1А класу школи № 20 у м. Суми і навчається у другому класі,

а менший син ОСОБА_12 з вересня 2017 року відвідує дитячий садок «Райдуга» в м. Суми (а.с. 204-205).

Діти з моменту повернення разом з батьком до України у лютому 2017 року фактично проживали за місцем проживання ОСОБА_7, (який зареєстрований у квартирі з 18 квітня 2017 року) в чотирьохкімнатній квартирі в АДРЕСА_4, де ще проживають його батьки.

Актом про обстеження умов проживання дітей у вказаній квартирі

від 18 квітня 2017 року підтверджено, що в приміщенні квартири для старшого сина ОСОБА_17 створені належні умови для навчання та відпочинку. На час проведення цього обстеження малолітній син ОСОБА_12 проживав разом з матір'ю.

ОСОБА_7 не працевлаштований, в підтвердження доказів про самостійний дохід надав суду виписку з банківського рахунку, відкритого у відділенні № 8 м. Суми ПАТ «Комерційний банк «Глобус» про наявність на його поточному рахунку 58 700 грн станом на 26 червня 2017 року.

Відповідно до характеристики навчального закладу Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20, старший син ОСОБА_17 характеризується як дитина, яка має навчальні досягнення достатнього рівня, але потребує постійної допомоги дорослих під час виконання завдань через недостатній поточний самоконтроль за власною діяльністю, займався з логопедом у першому класі, до громадських доручень ставиться відповідально, скромний стриманий. Батько дитини приділяє належну увагу його вихованню, відвідує батьківські збори, дитина забезпечена шкільною і спортивною формами, навчальним приладдям.

У лютому 2018 року на підставі протокольної ухвали Апеляційного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року Службою у справах дітей Сумської міської ради проведено співбесіду з неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за участю практикуючого психолога та батьків, в ході якої діти висловили бажання проживати разом з батьком та матір'ю, оскільки проявили сталі родинні стосунки, виявили бажання спільно проводити час відпочинку, сумують один за одним, що свідчить про неможливе роз'єднання їх спільного проживання.

Згідно інформації, наданої у довідці Сумським обласним клінічним психоневрологічним диспансером, у ОСОБА_1 ознак психічного розладу не виявлено, вона не перебуває на диспансерному обліку, а отже мати за станом здоров'я може виконувати свої батьківські обов'язки, і це було враховано судом першої інстанції при визначенні місця проживання дітей разом з нею.

Матеріали справи не містять негативних характеристик за місцем проживання батьків, навпаки, в судовому засіданні доведено, що обоє батьки бажають приймати активну участь у вихованні дітей і турбуватися про них.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із статтею 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ,

від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З урахуванням встановлених обставин, зокрема про те, що діти проживають з матір'ю (проти чого відповідач не заперечує), яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; заслухавши думки дітей, з урахуванням встановлених обставин про те, що мати має постійну роботу, житло і здатна забезпечити дитину усім необхідним, а також узявши до уваги положення статей 157, 161 СК України, суди зробили обґрунтований висновок, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей з матір'ю до Республіки Польщі із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл, відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_7 бажає приймати участь у вихованні дітей спростовуються тим, що недовготривале перебування дітей поза межами України не перешкоджають їх спілкуванню з батьком.

В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року в частині надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон до Республіки Польща у супроводі матері залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта