АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/701/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг",

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат ОСОБА_2, на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Хоруженко Н.В. о 14 годині 05 хвилин в місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" (надалі - ТОВ "Криворіжхарчоторг") про визнання договору оренди землі недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 5,830 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

У вересні 2014 року він уклав з ТОВ «СП «Колор» договір оренди землі, який 25.09.2014 року зареєстровано державним реєстратором РС Апостолівського РУЮ Дніпропетровської області, згодом він дізнався, що його земельну ділянку самовільно обробляє відповідач ТОВ «Криворіжхарчоторг».

Позивач звернувся до Державної інспекції сільського господарства України зі скаргою щодо протиправних дій відповідача щодо самовільного зайняття земельної ділянки. За наслідками проведення перевірки було складено акт 04.07.16 року в якому підтверджено самовільне використання належної йому земельної ділянки відповідачем.

Під час розгляду у господарському суді Дніпропетровської області справи між ТОВ «СП «Колор» та ТОВ «Криворіжхарчоторг», до участі у якій його було залучено у якості третьої особи, позивач дізнався про наявність договору оренди землі між ним та відповідачем, проте він цей договір не підписував, а отже було відсутнє його волевиявлення на укладення даного договору, крім того, відповідачем, в порушення ЗУ «Про оренду землі», не переглядається щорічно розмір орендної плати, цей правочин є невиконаним, а тому цей договір є недійсним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Позивач просив суд позов задовольнити та визнати договір недійсним з підстав відсутності волевиявлення на укладення договору та відсутності дій сторін на його виконання.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та безпідставне неврахування, як належного та допустимого доказу у справі, висновку експерта. При цьому зазначає, що за приписами ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неякісним, суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту. Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, суд може призначити повторну експертизу, яка доручається іншому експерту.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та, дійшовши висновку про необґрунтованість висновку експерта, в порушення вимог ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 113 ЦПК України, не роз'яснив сторонам про те, що висновок експерта ставиться під сумнів та не роз'яснив їм право на звернення до суду з клопотанням про призначення додаткової чи повторної експертизи.

Просив суд призначити по справі повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник відповідача ТОВ "Криворіжхарчоторг" зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача ТОВ «Криворіжхарчоторг», будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ "Криворіжхарчоторг" про визнання договору оренди землі недійсним, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не довів в судовому засіданні те, що оспорюваний Договір оренди землі №837 від 05.06.2008 року він не підписував. При цьому, суд вважав, що Висновок судової почеркознавчої експертизи №5366-17 від 05.01.2018 року є недостовірним, оскільки ґрунтується на дослідженні документів з вільними зразками підпису ОСОБА_1, достовірність яких поставлено судом під сумнів.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Судом встановлено, що 05.06.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Криворіжхарчоторг» укладено Договір оренди землі № 837, згідно якого позивач ОСОБА_1 передав, а відповідач ТОВ «Криворіжхарчоторг» прийняв, в строкове платне користування земельну ділянку, площею 5,830 га, кадастровий номер НОМЕР_1, належну ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на земельну ділянку серії НОМЕР_2, строком на 10 років.

29 липня 2010 року Договір оренди землі № 837 від 05.06.2008 року зареєстровано Апостолівським відділом Дніпропетровської філії ЦЗК при Держкомземі за № 02 (а.с. 11-13).

Земельна ділянка, площею 5,830 га, кадастровий номер НОМЕР_1 перебуває у володінні та користуванні відповідача ТОВ «Криворіжхарчоторг», що підтверджується листом начальника Апостолівського відділення Криворізької південної ОДПІ (а.с.46) та сторонами не оспорюється.

Спір виник з приводу визнання недійсним Договору оренди землі № 837 від 05.06.2008 року, з підстав відсутності волевиявлення власника земельної ділянки - ОСОБА_1 на укладення цього Договору, з посиланням позивача на ту обставину, що Договір він не укладав та не підписував.

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.ст. 13, 14, 19 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це письмова угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату (розмір якої передбачається умовами договору, які не можуть суперечити законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання в обумовлений договором строк.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 5366-17 від 05.01.2018 року, підпис від імені ОСОБА_1 в розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» в графі «Орендодавець» Договору оренди землі № 837 від 05.06.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Криворіжхарчоторг», виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (а.с. 136-145).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної карги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неврахування ним положень ст. 113 ЦПК України, якою визначено підстави для призначення додаткової і повторної експертизи та зазначено, що додактова експертиза призначається судом, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам) , а якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Тобто, суд першої інстанції, за наявності сумнівів в правильності Висновку судової почеркознавчої експертизи № 5366-17 від 05.01.2018 року, був зобов'язаний, зберігаючи об'єктивність те неупередженість, роз'яснити учасникам справи необхідність проведення повторної експертизи (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

При цьому, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визнання цього Висновку неналежним доказом, з посиланням на відсутність підстав вважати, що надані для дослідження експерту зразки підпису достовірно виконані ОСОБА_1 у максимально наближений до 05.06.20008 року час.

Так, як вбачається з матеріалів справи, судова почеркознавча експертиза була проведена Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України на підставі ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 року, із дослідженням виключно тих документів (експериментальні та вільні зразки підпису), які були надані судовому експерту саме судом (а.с. 140), тобто підстави вважати, що судовому експерту було надано для дослідження сумнівні зразки вільного підпису позивача ОСОБА_1 відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає Висновок судової почеркознавчої експертизи № 5366-17 від 05.01.2018 року належним та допустимим доказом у справі, у зв'язку з чим, констатуючи факт порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не вбачає підстав для проведення повторної почеркознавчої експертизи, а тому відмовляє в задоволенні у поданому з цього приводу клопотанні позивача.

До того ж колегією суддів приймається до уваги й те, що відповідач ТОВ «Криворіжхарчоторг», посилаючись на підписання цієї угоди саме позивачем, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не надав суду жодних доказів на спростування висновку експерта та не ставив перед судом питання про проведення повторної судової почеркознавчої експертизи.

За таких обставин, Договір оренди землі № 837 від 05.06.2008 року не може вважатися таким, що відповідає волевиявленню ОСОБА_1 та вимогам закону, а тому колегія суддів дійшла висновку про недійсність оспорюваного договору на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Самі по собі доводи відповідача ТОВ «Криворіжхарчоторг» про те, що протягом строку дії оспорюваного договору, він виконувався обома сторонами та орендодавець отримував орендну плату не можуть безперечно свідчити про волевиявлення сторони на укладання договору оренди земельної ділянки, а виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог й доводи відповідача ТОВ «Криворіжхарчоторг» про пропуск позивачем позовної давності.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, про порушення свого права позивач ОСОБА_1 дізнався під час розгляду Господарським судом Дніпропетровської області справи за позовом ТОВ СП «Колор» до ТОВ «Криворіжхарчоторг» про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, до участі в якій ОСОБА_4 було залучено ухвалою суду від 22.08.2016 року у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с. 9-10).

Тобто, з серпні 2016 року позивачу ОСОБА_4 стало відомо про порушення його прав та саме з цього часу розпочинається перебіг трирічного строку позовної давності, який закінчується у серпні 2019 року.

Позовна заява про визнання договору недійним подана до суду 05 грудня 2016 року (а.с. 2), тобто в межах позовної давності і подане відповідачем клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем ОСОБА_1 позовної давності не ґрунтується на законі і не може бути задоволене.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв'язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 551,20 грн. (а.с. 1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,50 грн. (а.с. 223), що не відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір», а тому за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати, понесені на сплату судового збору у лише розмірі 1 378,00 грн., тобто в межа визначених Законом України «Про судовий збір», виходячи з наступного розрахунку: 551,20 грн. (судовий збір, який підлягав сплаті до суду першої інстанції) + 826,80 грн. (судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги: 551,20 грн. х 150%) = 1 378,00 грн.

Крім того, за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати позивача ОСОБА_1 у розмірі 4 404,00 грн. (а.с. 29, 56), понесені на оплату за проведення експертизи, оскільки за приписами п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України такі витрати відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" про визнання договору оренди землі недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним Договір оренди землі №837 від 05.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг".

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 5 782 (п'ять тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: