КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4258/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Коваленка Станіслава Вадимовичана рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Рибака М.А. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 суму в розмірі 50 000,00 доларів США в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL3023 та додатковою угодою № BL3023/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг від 18.06.2008 року.

Посилається на те, що 18.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL3023 та додаткову угоду № BL3023/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг, відповідно до умов якого позичальнику надано в межах ліміту грошові кошти у розмірі 520000,00 доларів США строком до 31.05.2009 року зі сплатою відсотків у розмірі 13,45 % річних за користування кредитом. У зв'язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань, Шевченківським районним судом міста Києва 13.09.2013 року було ухвалено рішення, яким задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та стягнуто з солідарно з ОСОБА_3, ТОВ «Уно Піца» заборгованість за кредитним договором в сумі 4 284 767,94 грн. Вказаним судовим рішенням було стягнуто тіло кредиту, нараховані включно до 03.01.2013 року відсотки та підвищені відсотки. Станом на день звернення до суду з позовом рішення суду не виконано і станом на 23.05.2017 року заборгованість складає 864 739,40 доларів США, що складається із суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 507 369,06 доларів США, відсотки 340 727,24 доларів США, 16 643,10 доларів США підвищених відсотків.

13.10.2013 року Шевченківський районний суд міста Києва виніс рішення, яким здійснив поділ майна подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і встановлено, що боргові зобов'язання за спірним договором несе не тільки ОСОБА_3, а й ОСОБА_2, оскільки до неї перейшло право власності на 1/2 частину предмета іпотеки, який слугував забезпеченням кредитного договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Коваленко СтаніславВадимович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на те, що судом не прийнято до уваги те, що оскільки за рахунок кредитних коштів було придбано майно, яке визнано спільною сумісною власністю подружжя, то кредитний договір від 18.06.2008 року є договором укладеним в інтересах сім'ї і він створює обов'язки для ОСОБА_2. Крім того, позов пред'явлено в межах загального трирічного строку позовної давності, перебіг якого розпочався з моменту коли Банк дізнався про набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва про поділ майна подружжя за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3.

ПредставникОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти апеляційної скарги.

Посилається на те, що доводи апеляційної скарги щодо законності вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами за наявності судового рішення, яке знаходиться на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби є безпідставними, оскільки за наявності рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником, кредитор має право на стягнення лише тих сум, які передбачені ст.625 ЦК України. Враховуючи положення статей 257,265,266 ЦК України у банку виникло право на пред'явлення позову до позичальника та поручителя про стягнення будь - якої донарахованої заборгованості за кредитним договором з 16 квітня 2013 року (з моменту настання строку виконання основного зобов'язання в порядку вимог ст. 1050 ЦК України) та протягом наступних трьох років - до 16 квітня 2016 року. Банк звернувся з вказаним позовом лише в червні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розрахунків суми нарахованої заборгованості за кредитним договором. В матеріалах справи відсутні банківські виписки та будь - які інші документи, передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» з яких можливо встановити які саме кошти бралися та поверталися позичальником. Позовна заява та апеляційна скарга не містять обґрунтування чому з ОСОБА_2 має бути стягнуто саме 50 000 дол. США і до якої складової частини суми заборгованості за кредитним договором відноситься ця сума. Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у справі № 761/16382/14-ц визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна нежитлової нерухомості від 18.06.2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2448. Таким чином, твердженнями про те, що ОСОБА_2 набула статусу іпотекодавця банк вводить в оману суд щодо дійсних обставин справи, оскільки договір іпотеки визнано недійсним через відсутність згоди ОСОБА_2 на розпорядження ОСОБА_3 майном, що є спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі. Кредитний договір та договір іпотеки, укладений в забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором не містять жодного положення про те, що нерухоме майно придбано за кредитні кошти, письмова згода ОСОБА_2 на укладення кредитного договору її чоловіком ОСОБА_3 не надавалась та відсутня в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

ПредставникЕтеліс ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Учервні 2017 року Публічнеакціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 суму в розмірі 50 000,00 доларів США в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL3023 та додатковою угодою № BL3023/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг від 18.06.2008 року.

Посилається на те, що внаслідок неналежного виконання умов договору, укладеного 18.06.2008 року між Банком та ОСОБА_3, останній має заборгованість у розмірі 864 739,40 доларів США. 13.10.2013 року Шевченківський районний суд міста Києва виніс рішення, яким здійснив поділ майна подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і встановив, що боргові зобов'язання за спірним договором несе не тільки ОСОБА_3, а й ОСОБА_2, оскільки до неї перейшло право власності на 1/2 частину предмета іпотеки, який слугував забезпеченням вказаного кредитного договору.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України, що кредитний договір було укладено ОСОБА_3 в інтересах сім'ї, а також те, що кошти, які були отримані за кредитом були використані в інтересах сім'ї. Позивач на обґрунтування позову лише зазначив, що рішенням суду було проведено поділ іпотечного майна між подружжям.

Крім того, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.04.2015 року, яке було залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.08.2015 року, було визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.06.2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою Світланою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі № 2448. Скасовано заборону на відчуження нежилих приміщень з № 1 по № 20 групи приміщень № 200 (літ. А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою СвітланоюВолодимирівною на підставі посвідченого нотаріусом та укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 договору іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.06.2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 2448 та вилучено запис про заборону відчуження зазначених в договорі нежилих приміщень з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL3023 та додаткову угоду № BL3023/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг, відповідно до умов якого позичальнику надано в межах ліміту грошові кошти у розмірі 520000,00 доларів США строком до 31.05.2009 року зі сплатою відсотків у розмірі 13,45% річних.

У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та виниклою заборгованістю, ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Уно Піца» про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13.09.2013 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18.06.2014 року, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ТОВ «Уно Піца» солідарно заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL3023 та додатковою угодою № BL3023/К-1 від 18.06.2008 року в сумі 4 284 767,94 грн. та судові витрати.

Вказаним рішенням встановлено, що станом на 03.01.2013 року заборгованість складає 536 065,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 4 284 767,94 грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 507 369,06 доларів США, відсотків - 28 588,44 доларів США, підвищених відсотків - 107,55 доларів США.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, банк скористався своїм правом на захист порушеного права шляхом дострокового повернення частини позики, що залишилася та стягнення процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Враховуючи, що заборгованість не було сплачено ОСОБА_3, станом на 23.05.2017 року заборгованість становить 864 739,40 доларів США, що складається із суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 507 369,06 доларів США, відсотки 340 727,24 доларів США, 16 643,10 доларів США підвищених відсотків

В даному позові Банк заявив вимоги про стягнення з ОСОБА_2 50 000,00 доларів США в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до висновків, які містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (Провадження № 14-10цс18): «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що пред'явивши вимогу про дострокове стягнення суми боргу на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, банк втратив право в подальшому нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

В даному випадку, позивач наділений правом на стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте, позов заявлено до відповідача про стягнення 50 000,00 доларів США в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2014 року у справі № 761/6911/14-ц поділено майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступним чином: Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В процесі розгляду вказаної справи судом встановлено, що 18.06.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку нерухоме майно - нежилі приміщення з №1 по №20 групи приміщень № 200 (в літ. А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, заставна вартість якого згідно звіту становить 3 371 000,00 грн., який укладено в забезпечення виконання Генерального договору про надання кредитних послуг №BL3023 від 18.06.2008 року, укладеного між відповідачем та третьою особою.

В подальшому, 09.09.2011 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки та 17.09.2009 року додаткову угоду до договору іпотеки та 17.09.2009 року, що стосуються укладання додаткових угод до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL3023 від 18.06.2008 року.

Згідно з Правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 20.02.2013 року у справі № 6-163цс12: «відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби».

Однак, позивач, на підтвердження того, що кредитний договір було укладено ОСОБА_3 в інтересах сім'ї, а також те, що кошти, які були отримані за кредитом були використані в інтересах сім'ї, не надав суду жодних доказів, зазначивши лише, що було проведено поділ іпотечного майна.

Зматеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.04.2015 року, яке було залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.08.2015 року, було визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.06.2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу БочаровоюСвітланою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі № 2448. Скасовано заборону на відчуження нежилих приміщень з № 1 по № 20 групи приміщень № 200 (літ. А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою Світланою Володимирівною на підставі посвідченого нотаріусом та укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 договору іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.06.2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 2448 та вилучено запис про заборону відчуження зазначених в договорі нежилих приміщень з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення суми боргу з ОСОБА_2.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначив наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зматеріалів справи вбачається, що строк виконання основного зобов'язання було змінено пред'явленням позивачем в квітні 2013 року позову до ОСОБА_3 та ТОВ «Уно Піца» про дострокове стягнення боргу за кредитним договором.

З даним позовом позивач звернувся до суду12.06.2017 року, тому позивачем було пропущено трирічний строк позовної давності.

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.05.2018 року, справа №598/938/15-ц (провадження № 61-16317св18), «використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред'явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за кредитними договорами до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов'язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами, який слід рахувати з дати пред'явлення позову».

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Проте, в даному випадку, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позові за його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги, що за рахунок кредитних коштів було придбано майно, яке визнано спільною сумісною власністю подружжя, тому кредитний договір від 18.06.2008 року є договором укладеним в інтересах сім'ї і створює обов'язки для ОСОБА_2, колегія суддів не приймає до уваги.

Кредитний договір від 18 червня 2008 року та договір іпотеки, укладений в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором не містять жодного положення про те, що нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з № 1 по № 20 групи приміщень № 200 (літ. А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 придбано за кредитні кошти.

Позивачем не надано суду доказів відповідно до положень статей 77-78 ЦПК України, які б свідчили про те, що укладаючи кредитні договори та отримуючи кредитні кошти в банку ОСОБА_3 - чоловік ОСОБА_2 діяв в інтересах сім'ї, а одержане за договором використано на їх спільні потреби.

Крім того, письмова згода ОСОБА_2 на укладення її чоловіком вказаних договорів не надавалась та в матеріалах справи не міститься.

Апеляційним судом встановлено, що кредитний договір ОСОБА_2 з ПАТ «Універсал Банк» не укладала та не являється майновим поручителем за фінансовими зобов'язаннями ОСОБА_3.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.04.2015 року, яке було залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.08.2015 року, було визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.06.2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою Світланою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі № 2448. Скасовано заборону на відчуження нежилих приміщень з № 1 по № 20 групи приміщень № 200 (літ. А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою СвітланоюВолодимирівною на підставі посвідченого нотаріусом та укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 договору іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.06.2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 2448 та вилучено запис про заборону відчуження зазначених в договорі нежилих приміщень з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19.08.2015 року погодився з висновком суду апеляційної інстанції про визнання недійсним договору іпотеки вищевказаних нежилих приміщень, оскільки у порушення вимог ст.578 ЦПК України він укладений без згоди одного із подружжя - ОСОБА_2.

Таким чином, кредитний договір та договір поруки не можуть створювати жодних обов'язків ОСОБА_2 щодо погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк».

Крім того, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено доказами відповідно до положень статей 77-78 ЦПК України суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 000 грн., яку банк просить стягнути з ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги, що даний позов пред'явлено банком в межах загального трирічного строку позовної давності, перебіг якого розпочався з моменту коли Банк дізнався про набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2014 року у справі № 761/6911/14-ц про поділ майна подружжя, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Банк скористався правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з простроченням позичальником ОСОБА_3 виконання умов кредитного договору звернувшись у квітні 2013 року з позовом до ОСОБА_3.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що останнє погашення кредитної заборгованості було здійснено ОСОБА_3 01.09.2012 року та з цієї дати позичальник взагалі не здійснював погашення кредитної заборгованості.

З вказаним позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 банк звернувся лише у червні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

До апеляційної скарги представник ПАТ «Універсал Банк» долучив докази, які не подавались до суду першої інстанції, а саме:

копію кредитного договору № BL 3023 від 18.06.2008 року;

копію анкети - заявки на отримання кредиту;

копію договору купівлі - продажу нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200, загальною площею 408 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 від 18.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бочаровою С.В., реєстровий №2446;

копію договору іпотеки від 18.06.2018 року, реєстровий №2448.

Згідно ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справинадав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивач не надав долучені до апеляційної скарги вищевказані докази на обґрунтування своїх позовних вимог до суду першої інстанції з дотриманням норм процесуального законодавства та не навів обгрунтування неможливості подання цих доказів до Шевченківського районного суду м. Києва протягом всього часу розгляду справи, тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що долучені до апеляційної скарги докази, не є належними та допустимими доказами на підтвердження позовних вимог банку у даній справі, враховуючи рішення Апеляційного суду м. Києва від 27.04.2015 року, залишене без змін ухвалою ВССУ від 19.08.2015 року, яким було визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.06.2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, на який посилається позивач у даній справі як на підставу позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Коваленка Станіслава Вадимовича - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.