КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 754/326/2018
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3731/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Лсовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року,

встановив:

у січні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 33 639 грн., що становить вартість відновлювального ремонту належної їм квартири АДРЕСА_1, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. на користь кожної та розподілити судові витрати, посилаючись на те, що шкоди було завдано в результаті залиття належної їм квартири. В ході розгляду справи позивачі уточнили свої вимоги та просили відшкодувати матеріальну шкоду у вказаному розмірі та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного м. Києва від 13 вересня 2018 року позов було задоволено - стягнуто з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 33 639 грн., а також витрати за проведення експертної оцінки, витрати на правничу допомогу та судовий збір.

Не погоджуючись із рішенням, представник відповідача - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилалися на те, що їм належить в рівних частках АДРЕСА_1. З вини відповідача ОСОБА_5, який є власником кв. НОМЕР_1 в тому ж будинку, яка розташована поверхом вище, 21.08.2017 та 19.11.2017 стались залиття, в результаті яких було ушкоджено оздоблення та двері у належній їм квартирі.

Рішенням Деснянського районного м. Києва від 13 вересня 2018 року позов було задоволено - стягнуто з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 33 639 грн., а також витрати за проведення експертної оцінки - 1 600 грн., витрати на правничу допомогу - 4 000 грн. та судовий збір - 704 грн. 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача, який є власником квартири, розташованої поверхом вище квартири, належної позивачам, 21.08.2017 та 19.11.2017 стались залиття, в результаті яких було пошкоджено оздоблення та двері. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд першої інстанції поклав в основу рішення Висновок про вартість проведення відновлювального ремонту належної позивачам квартири, який був виготовлений ТОВ «Агентство експертної оцінки України» 27.11.2017, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням оздоблювальних робіт, ремонту дверей та шафи становить 33 639 грн.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 22, 1166, 1190 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, позивачам належить в рівних частках АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 17.01.2003 та Договору дарування від 25.02.2003. Відповідач ОСОБА_5 є власником АДРЕСА_4. Відповідно до Акту від 14.09.2017, який був складений головою правління ЖБК «Кристал-17» ОСОБА_9, двірником ОСОБА_10 та мешканцем кв. НОМЕР_3 ОСОБА_11, 21.08.2017 сталось залиття кв. НОМЕР_2 з кв. НОМЕР_1. Згідно Акту від 23.11.2017, який був складений головою правління ЖБК «Кристал-17» ОСОБА_9, слюсарями-сантехніками ОСОБА_12 і ОСОБА_13

При розгляді справи в суді першої станції відповідач заперечував проти факту залиття, яке сталось 21.08.2017, не визнавав розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачам, визнав факт залиття 19.11.2017, однак вважав, що відповідальність за протікання води в лічильнику має нести житлово-експлуатаційна організація. Будучи допитаним в судовому засіданні 27.07.2018 відповідач ОСОБА_5 пояснював, що йому нічого не відомо про залиття, яке сталось 21.08.2017 і він не погоджується з розміром матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо підстав покладення на відповідача ОСОБА_5 відповідальності за спричинену позивачам шкоду, яка складається з вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до ст. 151 ЖК Української РСР та ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири. Отже, власник житла зобов'язаний забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Доводи, викладені представником відповідача - ОСОБА_6 в апеляційній скарзі були перевірені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що в Акті від 14.09.2017 відсутній його підпис, він складений через два тижні після залиття, в складі комісії не було слюсарів-сантехніків, і йому нічого не відомо про вказану подію. Однак вказаний довід є необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції було достовірно встановлено, що 21.08.2017 з кв. НОМЕР_1 сталось залиття кв. НОМЕР_2, причиною якого був порив на мережі холодного постачання перед бойлером.

Судом першої інстанції було надано правильну оцінку всім наданим по справі доказам: Довідці начальника аварійної служби ТОВ «АВРОРА-ТЕРМ» від 29.08.2017, Акту від 14.09.2017 щодо причин залиття, яке сталось 21.08.2017 та його наслідків, Довідці начальника аварійної служби ТОВ «АВРОРА-ТЕРМ» від 20.11.2017, Акту від 23.11.2017 щодо причин залиття, яке сталось 19.11.2017 та його наслідків.

Судом було також допитано в якості свідків голову правління ЖБК «Кристал-17» ОСОБА_9 та ОСОБА_14

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Зазначення апелянтом в апеляційній скарзі про стягнення з відповідача моральної шкоди також є необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції не вирішувалось така позовна вимога.

Розподіл судових витрат по справі було зроблено судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 133, 137 та 141 ЦПК України. В уточненій позовній заяві, поданій позивачами 29.01.2018 було зазначено про орієнтовний розмір судових витрат. В судовому засіданні 13.09.3018 представником позивачів ОСОБА_7 було надано детальний розрахунок витрат на правничу допомогу, який відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України. Тому підстав для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді