Провадження № 22-ц/772/1813/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 рокуСправа № 127/13217/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Зайцева А.Ю., Шемети Т.М.

за участі секретаря Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Вінницької міської ради, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 червня 2018 року у м. Вінниці суддею цього суду Венгрин О.О. зі складанням його повного тексту 27 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року до ОСОБА_4 із позовом звернувся ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, у зв'язку з чим ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2018 року до участі у цій справі було залучено ОСОБА_3, як його правонаступника.

Позов про встановлення порядку користування земельною ділянкою мотивовано тим, що ОСОБА_5 на праві власності належало 9/20 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, власником іншої частки цього нерухомого майна (11/20) є відповідач у справі ОСОБА_4

Зазначений житловий будинок із господарськими будівлями розташовано на земельній ділянці площею 0,1265 га. Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 31 серпня 1992 року за адресою цього будинковолодіння у постійне користування було закріплено земельну ділянку площею 0,1000 га і земельну ділянку площею 0,0331 га - у довгострокове користування до 10 років.

Добровільно дійти згоди щодо користування земельною ділянкою сторони у справі не можуть, тому позивач просив суд встановити порядок користування цією земельною ділянкою площею 0,1265 га відповідно до часток сторін у праві власності на вказане нерухоме майно відповідно до доданого до матеріалів позовної заяви Викопіювання із збірно-кадастрового плану, за яким позивач користується земельною ділянкою 0,0618 га, відповідач ОСОБА_4 - 0,0627 га, а інша частина земельної ділянки площею 0,0020 га перебуває у їх спільному користуванні.

У справі ТОВ "Подільський центр судових експертиз" проведено судову земельно-технічну експертизу (висновок №340 від 28.04.2017 р. на а.с. 124-139 т.1 ), якою встановлено чотири можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою, площею 1000 кв. м, по АДРЕСА_1.

Крім того, на замовлення позивача ТОВ "Подільський центр судових експертиз" проведено судову земельно-технічну експертизу (висновок № 411 від 31.05.2018 р. - на а.с. 6-14 т. 2), якою визначено ще три варіанти порядку користування земельною ділянкою, площею 1000 кв. м, по АДРЕСА_1.

Позивач, з урахуванням висновку експерта № 411, у судовому засіданні в суді першої інстанції просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1000 га за вказаною адресою згідно з варіантом № 3 (додаток № 3) висновку експерта, за яким ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 432 кв.м, а ОСОБА_4 - земельною ділянкою площею 532 кв.м., земельною ділянкою площею 36 кв.м - вони користуються спільно.

У пред'явленому до ОСОБА_4 позові ОСОБА_5, окрім вимог щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, заявив позовні вимоги про встановлення порядку володіння та користування будинковолодінням, які за заявою ОСОБА_3 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2018 року було залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2018 року позовні вимоги задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат в частині судового збору. Додатковим рішенням цього суду від 27 червня 2018 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат, пов'язаних з проведенням судових експертиз.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на неповне з'ясування, судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з варіантом 2 (додатку 2) вказаного вище висновку експерта № 340, за яким позивач користується земельною ділянкою площею 450 кв.м., ОСОБА_4 - земельною ділянкою площею 550 кв.м, а земельна ділянка площею 78 кв.м - знаходиться в їх спільному користуванні.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до п. 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України громадяни, що одержали у власність, у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

За змістом ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4 ст. 120 ЗК України) .

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 19 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 406 від 31 серпня 1992 року за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було закріплено земельні ділянки по АДРЕСА_1, площею 1000 кв.м в постійне користування і 331 кв.м в довгострокове користування до 10 років (а.с.13 том 1).

Рішенням Третейського суду м. Вінниці від 01 липня 2005 року визнано дійсним укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 договір міни та визнано за ОСОБА_5 право власності на 9/20 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по АДРЕСА_1 у м. Вінниці (а.с.11 том 1).

Згідно з реєстраційним посвідченням (а.с.12 том 1) право власності на це нерухоме майно (один житловий будинок з господарськими будівлями) 01 липня 2005 року було зареєстровано Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_5, про що внесено запис у реєстрову книгу № 96 за реєстровим № 18519.

Іншим співвласником домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Вінниці є ОСОБА_4, якій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 2007 року, виданого після смерті її матері ОСОБА_8, належить 11/20 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою (а.с.76 том 1).

У березні 2009 року представником ДП «Поділлягеодезкартографія» Гогою М.В. було складено акти встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж та зон обмежень, здачі межових знаків на схоронність земельної ділянки ОСОБА_5, ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 у м. Вінниці (а.с. 20-22 том 1).

16 липня 2014 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким, на випадок його смерті, належне йому нерухоме майно, а саме 9/20 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за вказаною вище адресою, заповів своєму сину ОСОБА_3 (а.с. 203 том 1).

12 жовтня 2016 року на житловий будинок за вказаною адресою на замовлення ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт (а.с. 82-84 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (а.с. 187 том 1).

12 січня 2018 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на зазначене нерухоме майно (житловий будинок літера «А», загальною площею 103,2 кв.м в тому числі житловою площею 50,8 кв.м, прибудова - «а2», прибудова - «а3», прибудова - «а4», тамбур - «а1», сарай - «Б», «В», «в», літня кухня «В1», огорожа № 1,2, 9/20, АДРЕСА_1) (а.с. 217 том 1), про що внесено відомості до Спадкового реєстру (а.с. 218 том 1) та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 16 том 2).

За результатом проведеної судової земельно-технічної експертизи, призначеної у цій справі ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз», 28 квітня 2017 року складено висновок експерта № 340 (а.с. 124-139 том 1), яким на розгляд суду запропоновано варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м (постійне користування) домоволодіння АДРЕСА_1 між співвласниками. Можливі варіанти встановлення порядку користування вказаною земельною ділянкою надані в таблиці № 1-4 дослідницької частини висновку експерта та графічно зображені на схемах у додатку 1-4 до цього висновку.

30 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Подільський центр судових експертиз» із заявою про надання у цій справі висновку судової земельно-технічної експертизи щодо додаткового варіанту користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м між співвласниками зазначеного будинковолодіння. За результатом проведеної за заявою ОСОБА_3 судової земельно-технічної експертизи 31 травня 2018 року складено висновок експерта № 411 (а.с. 6-14 том 2), яким запропоновано додаткові варіанти встановлення порядку користування вказаною земельною ділянкою між сторонами у справі, які надано в таблиці № 1 дослідницької частини висновку експерта та графічно зображено на схемах у додатку 1-3 до цього висновку.

Згідно з варіантом № 3 (додаток № 3) висновку експерта від 31 травня 2018 року позивач користується земельною ділянкою площею 432 кв.м, ОСОБА_4 - земельною ділянкою площею 532 кв.м., земельною ділянкою площею 36 кв.м - вони користуються спільно.

Як у висновку експерта від 28 квітня 2017 року, так і у висновку експерта від 31 травня 2018 року, зазначено, що порядок користування земельною ділянкою між співвласниками зазначеного вище будинковолодіння не встановлено.

Встановивши вказані обставини та керуючись наведеними вище нормами права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, встановивши порядок користування вказаною земельною ділянкою між сторонами у справі згідно варіанту 3 (додатку 3) висновку експерта № 411 від 31 травня 2018 року. Такий висновок суду є правильним, мотивований тим, що співвласниками зазначеного будинковолодіння порядок користування земельною ділянкою угодою не встановлювався. За варіантом 3 (додатку 3) наведеного висновку експерта сторони користуються земельними ділянками, що відповідають їх часткам права власності в будинковолодінні, права співвласників щодо користування власністю (нерухомим майном (будівлями і спорудами)) -не порушуються. Крім того, за цим варіантом найменша площа земельної ділянки залишається у спільному користуванні співвласників будинковолодіння, що є кращим для землекористувачів (сторін, які перебувають у напружених стосунках між собою) та відповідає положенням постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року. Також суд першої інстанції обґрунтовано мотивував, чому не вважає вигідним для обох сторін запропонований представниками відповідача порядок користування земельною ділянкою за варіантом 2 (додаток 2) висновку судової земельно-технічної експертизи № 340 від 28 квітня 2017, оскільки за цим варіантом площа земельної ділянки спільного користування вдвічі більша (78,0 кв. м), ніж за запропонованим стороною позивача варіантом №3 (додаток 3) висновку судової земельно-технічної експертизи № 411 від 31 травня 2018 року.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що фактично між сторонами у цій справі відсутній спір про право, оскільки відповідач не чинить позивачу перешкод у праві користування його власністю, позивач не довів, що відповідач не бажає укласти із ним договір у порядку ч. 4 ст. 358 ЦК України, тому пред'явлений позов є передчасним, враховуючи, що у позивача відсутнє порушене право.

Такі доводи спростовуються як змістом позовної заяви, в якій позивач посилається на протилежне, так і поясненнями представників сторін у судовому засіданні, а також вбачається зі змісту самої апеляційної скарги відповідача, в якій ОСОБА_4 заперечує проти встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно з варіантом 3 (додатку 3) висновку експерта від 31 травня 2018 року, а наполягає на іншому варіанті користування земельною ділянкою, чим сама собі суперечить.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки ухвалене на підставі висновку експерта, виготовленого на замовлення позивача. Таке експертне дослідження апелянт вважає додатковим, яке відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України могло було бути призначено виключно судом.

Відповідно ч. 3 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Із матеріалів справи та висновку експерта, виготовленого на замовлення позивача, не вбачається, що цей висновок було складено за результатом проведення додаткового експертного дослідження, на що посилається апелянт, оскільки висновок експерта № 340 від 28 квітня 2017 року, виготовлений на підставі проведеного у справі експертного дослідження, призначеного у справі судом, не визнавався судом неповним чи неясним, тому відсутні підстави вважати, що проведене на замовлення позивача експертне дослідження є саме додатковою експертизою.

Згідно з ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений, у тому числі, на замовлення учасника справи, і з огляду на положення ст. ст. 76 - 78 ЦПК України такий висновок є належним та допустимим доказом, тому апеляційний суд відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги.

Інші доводи скарги зводяться до того, що встановлений судом порядок користування земельною ділянкою, хоча і передбачає менший розмір земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні сторін, ніж у варіанті 2 (додатку 2) висновку експерта № 340 від 28 квітня 2017 року, згідно якого відповідач просить встановити порядок користування спірною земельною ділянкою, однак, за цим варіантом розмір земельної ділянки визначений до спільного користування не зможе забезпечити повноцінний під'їзд транспортним засобом до частини будинку відповідача, оскільки в цій частині земельної ділянки, визначеної для спільного користування, зі сторони відповідача знаходиться сад, через який неможливо заїхати на її подвір'я, тому що його огороджено.

Апеляційний суд ці доводи скарги відхиляє, оскільки суд першої інстанції вірно ухвалив оскаржуване рішення згідно з варіантом 3 (додатку 3) зазначеного висновку експерта, за яким сторони користуються земельними ділянками, що відповідають їх часткам власності у домоволодінні, і за цим варіантом у спільному користуванні сторін залишається найменша площа земельної ділянки. Посилання апелянта на неможливість заїзду до неї на подвір'я автомобілем за наведених нею обставин, не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваного рішення, оскільки вона не навела та не надала суду докази, які це підтверджують, тобто не довела ці посилання належними та допустимими доказами. Не зміг послатись на такі докази в судовому засіданні суду апеляційної інстанції і її представник. Разом з тим, з доданих до висновку експерта № 340 від 28 квітня 2017 року фотографій(додаток 5 а.с. 134, 136 том.1) не вбачається неможливості заїзду до неї на подвір'я автомобілем.

Окрім наведеного, відповідач в апеляційній скарзі зазначила, що вона не підписувала вказаний вище акт встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж та зон обмежень, здачі межових знаків на схоронність її земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Вінниці (а.с. 22 том 1), що свідчить про відсутність її волевиявлення щодо погодження цих меж із суміжними землекористувачами, також цей акт не містить дати складення, оформлений без дотримання всіх вимог законодавства, а отже кадастровий план земельної ділянки за адресою домоволодіння сторін у справі, складений ДП «Поділлягеодезкартогрфія» у 2009 році, виготовлено з порушеннями вимог закону.

Зі змісту експертного дослідження, за яким було складено висновок експерта від № 340 від 28 квітня 2017 року, в розділі «опис земельної ділянки» містяться посилання на загальну площу земельної ділянки відповідно до кадастрового плану, складеного ДП «Поділлягеодезкартогрфія» у 2009 році, тобто, кадастрового плану, виготовленого, у тому числі, на підставі вказаного вище акту, з яким не погоджується відповідач. Однак, посилаючись на викладені вище обставини, на підставі яких відповідач вважає цей акт незаконним, ОСОБА_4 не надала суду жодних належних та допустимих доказів на їх підтвердження, зокрема, доказів щодо оскарження нею цього акту, прийнятих дій, спрямованих на встановлення факту його не підписання, та доказів, якими таку обставину встановлено.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції та експертом, що на тамбур, який на думку позивача збудовано самочинно, було отримано дозвіл на будівництво, не впливають на правильність прийнятого судом рішення, тому апеляційний суд їх до уваги не бере.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької областівід 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді: А.Ю. Зайцев

Т.М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 11 вересня 2018 року.