Номер провадження: 22-ц/785/5777/18
Номер справи місцевого суду: 521/1435/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Бобуйок І.А. у м. Одеса 17 квітня 2018 року об 11 год. 33 хв.,-

встановила:

25 січня 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк»звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми боргу за договором № б/н від 18 линя 2013 року у розмірі 33 463, 28 гривень та судових витрат, посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 18 липня 2013 року, ОСОБА_2 у той же день отримав кредит у розмірі 1 800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання вказаного Договору означало пряму і безумовну згоду Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

ОСОБА_2, на думку Банку, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://рrivatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://рrivatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Однак, ОСОБА_2 встановлені договором терміни повернення наданого йому кредиту та терміни сплати відсотків за кредитом не виконував, у звязку із чим станом на день звернення до суду загальна сума заборгованості божника перед банком склала 33 463, 28 гривень.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 113-114).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 138-150).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції послався на те, що договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 не укладений (тобто такий, що не відбувся), оскільки його зміст неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 18 липня 2013 року, ОСОБА_2 у той же день отримав кредит у розмірі 1 800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо орони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з менту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного :ду договорів не вимагалася.

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

18 липня 2013 року ОСОБА_2було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов правил надання банківських послуг.

Таким чином, ОСОБА_2приєдналавсядо запропонованої Банком пропозиції.

Відповідно до підписаної ОСОБА_2 анкети-заяви, останній з Умовами та правилами, Тарифами банку найомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє тазобов'язується неухильно дотримуватись.

Підписавши анкету - заяву Банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В даному випадку ОСОБА_2, підписуючи анкету-заяву від 18 липня 2013 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2013 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку "Універсальна N3258756. Отримання картки ОСОБА_2 підтверджується фотографуванням клієнта з карткою згідно до п. 1.1.7.40 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 98).

На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 800 гривень, який в подальшому було збільшено до 3 100 гривень (а.с. 123).

У матеріалах справи міститься виписка по рахунку, в якій відображено всі операції із погашення заборгованості, а також зняття грошових коштів, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов'язання (а.с. 91-92).

Із виписки також слідує, що ОСОБА_2не лише користувався кредитними коштами, але й частково погашав заборгованість (останній платіж за картковим рахунком здійснено здійснено 11 листопада 2015 року).

Отже дослідивши заяву позичальника, довідку про умови кредитування, виписку по рахунку, взявши до уваги наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів доходить висновку, що заява № б/н про оформлення на імя ОСОБА_2 платіжної картки «Універсальна» та довідка про умови кредитування є правочином, зокрема становить собою договір позики, оскільки вчинена у письмовій формі, підписана сторонами, містить домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зокрема, щодо надання строкового кредиту, зазначені умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, викладеної у постанові від 07 березня 2018 р. у справі №755/18246/15-ц.

Одночасно, колегія суддів вважає частково необґрунтованими вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача 33 463, 28 гривень заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, до стягнення заявлені вимоги, які складаються із заборгованості за кредитом 3061, 01 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 28 332, 59 гривень, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 1 569, 68 гривень (процентна складова), а всього на суму 33 463, 28 гривень.

Згідно ч.1 ст. 546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

За змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Відповідно до п.1.1.5.20. Умов надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 16 зворот).

Відповідно до п.1.1.5.20. Умов надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 17).

Таким чином, штраф (процентна складова) у розмірі 5% вирахований з сумарної заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами (3061, 01 + 28 332, 59 гривень) х 0, 05 = 1 569, 68 гривень.

Тобто, фіксована частина штрафу та штраф у вигляді процентної складової простроченої заборгованості, яка включає до себе тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами, пеню та комісію, передбачені договором, в даному випадку містять ознаки подвійного стягненя неустойки та ознаки стягнення неустойки з неустойки.

Статтею 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на і вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених їм Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вказаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у звязку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 линя 2013 року у розмірі 31 893, 60 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 3061, 01 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 28 332, 59 гривень, штраф - 500 гривень (фіксована частина).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судові витрати у розмірі 4 405 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 04 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: А.П.Заїкін

ОСОБА_3