справа №176/1969/18
провадження №2/176/1003/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2018 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

з участю секретаря Лоцман М.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду із зазначеною вище позовною заявою, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 296625 грн. в тому числі 127125 грн. борг згідно договору позики від 01.11.2015 року та 169500 грн. неустойки (пені) за порушення боржником зобовязання своєчасного повернення боргу. Також позивач просить стягнути з відповідача 2966 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.11.2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики у відповідності до якого він передав відповідачеві шість тисяч доларів США на встановлений цим договором строк, а відповідач зобовязався повернути цю суму у визначений строк. Даний договір є безпроцентним, в момент передачі грошових коштів позичальник зобовязаний написати позикодавцю розписку про їх отримання. Позичальник зобовязувався повернути всю суму позики не пізніше 01 вересня 2016 року. За бажанням останнього сума позики може бути повернута достроково або повертатися частками, але не пізніше строку, вказаного в п. 4 Договору. Пунктом 6 договору передбачено, що у разі порушення позичальником строку повернення суми позики, зазначеного в п. 4 Договору, він зобовязаний сплатити Позикодавцю неустойку (пеню) в розмірі 1% від усієї суми позики за кожен день прострочки, але не більше ніж 100% суми позики. На виконання умов Договору 09 листопада 2015 року він передав відповідачу 6000 доларів США, про що той надав власноручно виконану письмову розписку. Але відповідач порушив умови договору і в строк до 01.09.2016 року борг не повернув. Декількома періодичними платежами в період з 07.09.2017 року по 28.12.2017 року він повернув йому 1500 доларів США. Решта боргу в сумі 4500 доларів США досі не повернута, відповідач уникає спілкування з ним, добровільно урегулювати спір не вдалося. Тому він змушений звертатися з цим позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові та просив задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач позов визнав частково у сумі боргу 4500 доларів США, щодо суми нарахованої пені, то він вважає її занадто великою та не має змоги її сплачувати.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ч. 1, 3 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 13 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини у звязку із укладенням між ними договору займу від 01 листопада 2015 року та наданою відповідачем ОСОБА_2 розпискою про отримання позики від 09 листопада 2015 року. /а.с.9-10/ .

Відповідно до договору займу ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 шість тисяч доларів США, та останній зобовязався повернути цю суму не пізніше 01 вересня 2016 року. Пунктом 6 вказаного договору передбачено, що в разі порушення відповідачем строку повернення суми позики від зобовязаний буде сплатити позичальнику неустойку (пеню) у розмірі 1 відсотка від всієї суми позики за кожен день прострочення. Неустойка нараховується до моменту повернення всієї суми позики, та не може складати більше ніж 100% суми позики. Цей договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі позикодавцем позичальнику суми позики.

Згідно розписки про отримання позики від 09 листопада 2015 року вбачається факт передачі коштів, в якості позики, в сумі шість тисяч доларів США. ОСОБА_2 від ОСОБА_1 (а.с.10).

У судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач періодичними платежами повернув йому суму у 1500 доларів США, про що також підтвердив відповідач.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

Із дослідженого судом договору займу, від 01.11.2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути борг позивачу ОСОБА_1 до 01 вересня 2016 року.

Судом враховується, що вищезазначений договір містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом сторін.

Розписка про отримання позики містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов'язання щодо повернення боргу у визначений строк.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що повернув позивачеві 1500 доларів США. Решта суми боргу залишаються неповернутими.

Згідно довідки АТ «СБЕРБАНК» офіційний курс НБУ долара США відносно гривні станом на 03.09.2018 року становить 28,25 гривень за один долар. Сума позики згідно договору від 01.11.2015 року складає в еквіваленті 169500 грн. (6000х28,25)

Сума неповернутого боргу на день звернення в суд становить в еквіваленті 127125 грн. (4500х28,25).

Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем, боргового зобов'язання перед позивачем.

Відповідно до ст. 549ЦК України,неустойкою (штрафом,пенею)є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином , позивачем правомірно нараховано пеню, оскільки відповідач своєчасно не виконав грошове зобовязання.

Так, сума неповернутого боргу на день звернення до суду становить в еквіваленті 127125 грн. (4500 доларів США Х28,25 за офіційним курсом НБУ станом на 03.09.2018 року).

Період прострочення платежу станом на 01.09.2018 року складає 2 роки або 730 днів (365х2). Один відсоток від суми позики становить 1695 грн. (169500:100%) за кожен день прострочки. Таким чином, у відповідності до п. 6 Договору позики від 01.11.2015 року сума неустойки (пені) становить 1237350 грн. (1695х730), з яких підлягає стягненню 169500 грн., що відповідає встановленій договором максимальній сумі пені.

Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, та неустойки (пені) відповідно до наданого позивачем розрахунку за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, сума основного боргу відповідача за розпискою складає 127125 грн.; пеня складає 169500 грн. Загальна сума боргу складає 296625 грн.

Доводи відповідача про те, що сума пені є надто великою суд не приймає до уваги, оскільки така сума відповідно до умов договору складає 1 237 350 грн., однак самим договором позики (п.6) передбачено її обмеження до рзміру 100% позики, а саме до 169500 грн. (6000 доларів США х 28,25 грн. за долар США). Крім того, такий розмір пені в силу ст. 551 ЦК України не перевищує розміру збитків, тобто всієї суми займу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 207, 545, 549, 625, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 62 кв. 11 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 борг у розмірі 296625 грн. з яких: 127125 грн. борг згідно договору позики від 01.11.2015 року та 169500 грн. неустойки (пені) за порушення боржником зобовязання своєчасного повернення боргу.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 62 кв. 11 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір у розмірі 2966 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2018 року.

Суддя Жовтоводського

міського суду ОСОБА_3