Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 716/179/15-ц

провадження № 61-8339св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14 листопада 2017 року в складі судді Іщенко І. В. та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Лисак І. Н., Владичана А. І., Міцнея В. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного 04 травня 2007 року договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 19 146,38 дол. США терміном до 02 травня 2014 року.

Відповідач не виконувала умови кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на 19 січня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 67 922,06 дол. США.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 11 липня 2017 року позовні вимоги стосовно ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 травня 2007 року № CVA0AU00041271 у розмірі 67 922,06 дол. США, що еквівалентно 1 073 168,55 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, оскільки боржник належним чином не виконувала умови кредитного договору, є підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14 листопада 2017 року в частині стягнення заборгованості за пенею змінено зменшено стягнуту з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за пенею до 29 664,52 дол. США, всього стягнуто заборгованість в сумі 59289,04 дол. США, що еквівалентно 936 766,83 грн.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14 листопада 2017 року в частині стягнення заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 1 059,52 дол. США скасовано, у задоволенні позову у цій частині відмовлено.

У решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що комісія за користування кредитом у розмірі 1 059, 52 дол. США є комісією за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку (резервування ресурсів) за рахунок позивача, що є незаконним.

Зменшуючи суму пені до 29 664,52 дол. США, суд апеляційної інстанції зазначав, що сума нарахованої банком пені (процентів за неналежне виконання зобов'язання за кредитним договором) значно перевищує розмір збитків.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції провів судове засідання за відсутності ОСОБА_4, у зв'язку з чим вона не мала можливості надати заяву про застосування позовної давності. Постанова суду апеляційної інстанції про зменшення розміру пені не підтверджена належним розрахунком.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 04 травня 2007 року між ПриватБанком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № CVA0AU00041271, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 19 146,38 дол. США терміном до 02 травня 2014 року.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, станом на 19 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 67 922,06 дол. США, яка складається з такого: 14 543,48 дол. США - заборгованість за кредитом; 15 101,04 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 059,52 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 37 218,02 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, що еквівалентно 1 073 168,55 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2010 року звернуто стягнення шляхом вилучення у ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» предмета застави - автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1, який належав ОСОБА_4 на праві власності.

Звернуто стягнення шляхом проведення публічних торгів предмета застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 травня 2007 року в розмірі 14 435,94 грн.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені шляхом звернення стягнення на предмет застави, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Оскільки боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, суд першої інстанції, з висновком якого погодися суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стосовно стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 1 059,52 дол. США, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції в цій частині з огляду на таке.

Пунктом 3.7 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду в розмірі й у терміни, зазначені в пункті 7.1 цього договору. Якщо згідно з пунктом 7.1 цього договору передбачена щомісячна оплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в пункті 7.1) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту.

Пунктом 7.1 договору визначено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі через касу банка термінном з 04 травня 2007 року до 02 лютого 2014 року у виді невідновлювальної лінії у розмірі 19 146,38 дол. США на такі цілі: купівля автомобіля - у розмірі 13 517,11 дол. США, сплата страхових платежів у випадках та згідно з договором - 5 629,27 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструмента - 0,14 % від суми наданого кредиту, а також єдиної разової комісії в розмірі 1,00 % від суми наданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 6.2 договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

При цьому банк нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку (резервування ресурсів) за рахунок позивача, що є незаконним.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважав, що нарахована банком комісія у розмірі 1 059,52 дол. США стягненню з відповідача не підлягає.

Стосовно вимог банку про стягнення пені суд апеляційної інстанції зазначав таке.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням зобов'язання (частина перша статті 550 ЦК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 03 вересня 2014 року № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Ураховуючи, що сума нарахованої банком пені (процентів за неналежне виконання зобов'язання за кредитним договором) значно перевищує розмір збитків, суд апеляційної інстанції зменшив її розмір до 29 664,52 дол. США, що відповідає сумі заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами за користування кредитом.

Касаційна скарга не містить посилань на обставини, які не були враховані судом апеляційної інстанції або не встановлені при ухваленні рішень по суті позову, також не містить посилань, які саме докази не були враховані, які висновки суду не відповідають обставинам справи та які норми матеріального права були порушені або неправильно застосовані при вирішенні справи по суті.

Доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 про розгляд справи судом першої інстанції є безпідставними.

З матеріалів справи відомо, що суд першої інстанції 10 жовтня 2017 року надіслав відповідачу та її представнику рекомендовані листи з повідомленням про відкладення розгляду справи на 14 листопада 2017 року, які повернуті до суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а. с. 58, 59 т. 2).

Водночас строк зберігання поштового відправлення протягом одного місяця дає можливість особі, яка бере участь у справі, вжити заходів для отримання відправлення та ознайомлення з його вмістом протягом цього строку.

Ці обставини, а також участь відповідачів та їх представника в судових засіданнях, що передували дню ухвалення судового рішення, спростовують твердження заявника про неможливість надання заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.

Також протягом розгляду справи ОСОБА_4 не була позбавлена можливості надати таку заяву засобами поштового зв'язку.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 була присутня у засіданні суду апеляційної інстанції, отже, конституційне право на апеляційний перегляд справи ОСОБА_4 було забезпечено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2018 року зупинено виконання постанови Апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) постанови Апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

С.Ю. Мартєв

С.П. Штелик