Справа № 489/6268/16-ц
Номер провадження 2/489/85/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Мазницька Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2016 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, яким просили стягнути з останньої заборгованість у розмірі 25 663,60 доларів США та 43 475,15 грн.

Свої вимоги мотивували тим, що між ОСОБА_1 та Банком 31.03.2008 р. укладено Кредитний договір на суму 28 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 14,00 % за користування кредитом. При цьому, відповідно до умов договору відповідач зобовязувалася щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією та іншими витратами згідно кредитного договору. Згідно рішення суду боржник мав повернути кредитну заборгованість, проте вона ухиляється від виконання зобовязань, в звязку з чим станом на 22.11.2016 р. утворилась заборгованість за кредитом.

Відповідач з позовом не погоджувався та вказував, що вимоги Банку є неправомірними через те, що:

-вже є рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача;

-в межах виконавчого провадження відповідач здійснює погашення заборгованості, що підтверджується наданими у справі доказами;

-банк неправильно нарахував відсотки та не врахував при розрахунку строку позовної давності;

-банк некоректно здійснював зарахування коштів отриманих від відповідача.

Також відповідач звернувся до суду із заявою про застосування до позовних вимог строків позовної давності.

Згідно Ухвали від 04.01.2017 року відкрито провадження у даній справі.

16.03.2017 року за Ухвалою доручено проведення судового засідання призначеного на 11.04.2017 року в режимі відео конференції.

31.10.2017 року за Ухвалою доручено проведення судового засідання призначеного на 08.11.2017 року в режимі відео конференції.

08.11.2017 року розгляд справи відкладено та призначено наступне судове засідання в режимі відео конференції.

Згідно Ухвали від 02.05.2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до Ухвали від 18.06.2018 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Також за Ухвалою від 18.06.2018 року у позивача витребувано розрахунок заборгованості відповідача.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом не з?явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, заявила клопотання про відкладення розгляду справи через її хворобу. Проте, суд вважає, що таке клопотання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки нею не надано жодних документів на підтвердження її доводів, заяву про відкладення подано до канцелярії суду відповідачем особисто, що ставить під сумнів наведені нею підстави для відкладення розгляду справи. До того ж, суд вважає відкладення справи є недоцільним, оскільки її розгляд триває майже два роки та суду надані всі докази, необхідні для вирішення справи по суті.

З огляду на наведене, наявні усі підстави для розгляду справи за відсутності сторін.

31.03.2008 р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено Кредитний Договір № 1И-8О, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит.

Згідно умов ОСОБА_2 надає Позичальнику кредит, у вигляді відзивної не відновлювальної лінії з лімітом в сумі 28 000,00 доларів США, для проведення ремонту нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру,17г/3. Строк повернення кредиту до 30.03.2018 року. Відсоткова ставка за користування кредитом складає 14,0% річних.

Відповідно до п. 1.4.1 за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 98,98 грн., що становить 0,07 процентів річних від суми Кредиту.

Відповідно до умов Кредитного ОСОБА_2 за користування Кредитом позичальник сплачує плату за користування кредитними коштами згідно умов договору.

Також, згідно умов Кредитного ОСОБА_2 позичальник зобовязується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших виплат, встановлених у Графіку.

В порушення умов, передбачених кредитним договором, у встановлений строк відповідач грошові зобовязання перед кредитодавцем не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобовязанням.

За Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19.10.2011 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в сумі 269 178 грн. 35 коп. заборгованості за кредитним договором 1И-80 від 31.03.2008 року.

При цьому, зі змісту вказаного рішення вбачається, що з відповідача була стягнута заборгованість за тілом кредиту в розмірі 26 366,49 доларів США, що еквівалентно 208 055 грн. 34 коп. та заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 7 555,92 долари США, що еквівалентно 59 623 грн. 01 коп., а також штраф в розмірі 1 500 грн. 00 коп.

На підставі вказаного рішення суду на теперішній час триває виконання Інгульським ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області в/листа у виконавчому провадженні №23712090, в межах якого з відповідача стягується заборгованість, визначена судовим рішенням.

Згідно наданих відповідачем квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала погашення кредитної заборгованості в межах виконавчого провадження з виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області (а.с.170-196).

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_3 заборгованості, станом на 22.11.2016 р., заборгованість відповідача, з урахуванням стягнутих сум за рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19.10.2011 року, складає 25 663,60 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7 324 грн. 52 коп. заборгованість за щомісячною платою за обслуговування кредиту, 36 150 грн. 63 коп. неустойка за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором.

Разом із тим, згідно з вимогами кредитного договору, за наявності прострочення виконання основного зобов'язання, в обумовлений сторонами строк, позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив 19.10.2011 року позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з дня закінчення дії договору, на день набрання судовим рішенням законної сили, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Щодо нарахування неустойки необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими неустойкою є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

З огляду на зазначене, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 04.07.2018 року у цивільній справі № 310/11534/13-ц.

Щодо стягнення заборгованості по щомісячній платі за обслуговування кредитом суд виходить з такого.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Слід звернути увагу на те, що банк нарахував відповідачу щомісячну плату за обслуговування кредиту, що є незаконним.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Доводи відповідача про некоректність зарахування банком сплачених нею на погашення кредитної заборгованості коштів суд не приймає до уваги, оскільки порядок зарахування коштів здійснювався відповідно до умов кредитного договору, в якому визначено цей порядок.

Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

З огляду на наведене не має значення для вирішення справи посилання відповідача на те, що банк надав невірний розрахунок заборгованості.

Між іншим, згідно наданого відзиву відповідач просив застосувати строк позовної давності до зобовязань, які виникли в нього перед Банком, мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 при проведенні розрахунку заборгованості не врахував те, що кредит оформлювався у вигляді щомісячних платежів, та банк мав рахувати заборгованість з огляду на порушення виконання зобовязань по кожному із щомісячних платежів.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред'явлення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз'яснено у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, суд не може брати до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог, оскільки суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на його безпідставність.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська,27-Т;

Відповідач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд м. Миколаєва.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.09.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова