ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2083/17 Номер провадження 22-ц/814/282/18Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Хіль Л.М.,

секретаря Ткаченко Т.І.,

за участі: позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права власності у спільному майні, стягнення матеріальної компенсації-

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року за нею та відповідачем визнано право власності на автомобіль Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1, 2013 року випуску по ? частині за кожним. Вказує, що транспортний засіб є неподільною річчю, виділ частки та спільне користування ним неможливе. У зв'язку з наведеним, просила припинити її право власності на вказаний автомобіль, зобов'язавши відповідача сплатити на її користь компенсацію вартості ? частини автомобіля в розмірі 88 150 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

Рішення оскаржила позивач, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норма матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що автомобіль перебуває у особистому користуванні відповідача, а тому відмова у задоволенні позову порушує принцип врахування прав та інтересів всіх співвласників майна.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року, в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнано право власності за кожним по ? частині автомобіля Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1, 2013 року випуску.

03 серпня 2017 року позивачем відповідачеві була направлена вимога про виплату компенсації за ? частину спірного автомобіля на картковий рахунок позивача.

Згідно висновку експерта № 01-05 судової автотоварознавчої експертизи від 07 травня 2018 року, ринкова вартість автомобіля Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1 на дату дослідження - 07 травня 2018 року складає 147 735,06 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, застосовавши правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2925цс15 від 13 січня 2016 року, врахував, що єдиним джерелом доходу відповідача є пенсія, розмір якої не дозволяє йому виплатити позивачу грошову компенсацію у визначеному розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

За положенням частин першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач по справі є пенсіонером і перебуває на обліку Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, отримуючи пенсію за віком у розмірі, що фізично унеможливлює виплату ним компенсації за частку у праві власності на автомобіль.

Позивачем не доведено у встановленому законом порядку наявність у відповідача інших джерел доходу чи фінансової спроможності співвласника виплатити грошові кошти у розмірі 88 150 грн.

В абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 надано роз'яснення, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.

Таким чином, вимоги позивача про покладення обов'язку по компенсації частки права власності майна на відповідача, який з урахуванням його матеріального становища, фізично неспроможній виплатити кошти у заявленому розмірі - не можуть бути задоволені, оскільки таке рішення не призведе до ефективного поновлення порушеного права, а лише покладе на особу надмірний тягар.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості продажу автомобіля з метою поділу грошових коштів між співвласниками не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права, як зобов'язання власника майна здійснити відчуження належної йому власності на користь третіх осіб.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність відхилення скарги і залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л. І. Пилипчук

Л. М. Хіль