У Х В А Л А

17 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 296/249/17

Провадження № 14-595цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» (далі - ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

за касаційною скаргою ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2018 року в складі судді Коломієць О. С.,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з ПАТ «СК «Універсальна» 50 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди, 9 469,95 грн на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я та 5 000,00 грн компенсації моральної шкоди, а також із ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» 12 365,13 грн на відшкодування майнової шкоди та 45 000,00 грн завданої моральної шкоди.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 31 січня 2018 року у задоволенні клопотання представника ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» Короля Д. В. про призначення судової автотоварознавчої експертизи відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 16 лютого 2018 року представник ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» - Король Д. В. подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції із постановленням нової про задоволення клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2018 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» - Короля Д. В. повернуто до Корольовського районного суду м. Житомира для виконання вимог, передбачених підпунктом 15.11 пункту 15 «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що пунктом 12 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено право оскарження окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи, однак, як вбачається з апеляційної скарги оскаржується ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яка не передбачена переліком ухвал, вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України.

У квітні 2018 року ТОВ «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду, які постановлено за результатом розгляду клопотання учасника справи про призначення експертизи, а саме: як про її призначення, так і про відмову у призначенні експертизи.

Ухвалою Верховного суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду, а ухвалою від 24 жовтня 2018 року - передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину п'яту статті 403 ЦПК України, якою встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, з обґрунтуванням підстав, визначених у частині п'ятій статті 403 цього Кодексу.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду керувалася тим, що існує різна практика застосування судами положень статті 353 ЦПК України, зокрема, в ухвалі Апеляційного суду Сумської області від 23 серпня 2018 року у справі № 589/1286/17 та в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року у справі № 753/15274/16-ц суди зробили висновок, що ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи відсутня в переліку ухвал, визначених частиною першою статті 353 ЦПК України, на які можуть бути подані апеляційні скарги.

Водночас в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року суд дійшов висновку про відкриття провадження у справі № 521/5931/17 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року про відмову призначення судової експертизи в цивільній справі.

Питання щодо оскарження ухвал суду першої інстанції відповідно до статті 293 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) у взаємозв'язку зі статтею 129 Конституції України неодноразово розглядалося Конституційним Судом України.

Відповідно до висновків, наданих Конституційним Судом України у Рішеннях від 27 січня 2010 року №3-рп/2010, від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010, від 08 липня 2010 року № 18-рп/2010, від 02 листопада 2011 року № 1-25/2011, 22 квітня 2014 року № 4-рп/2014, положення вказаних пунктів статті 293 ЦПК України необхідно розуміти як такі, що передбачають право оскаржувати окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: як про забезпечення позову і щодо скасування забезпечення позову, так і про відмову в забезпеченні позову та скасуванні забезпечення позову; як про роз'яснення рішення, так і про відмову в роз'ясненні рішення; як про видачу дубліката виконавчого листа, так і про відмову в його видачі.

Колегія суддів Першої судової палати у складі Верховного Суду України вказала, що Законом України 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), який набрав чинності 30 вересня 2016 року, внесено зміни, зокрема, у статтю 129 Конституції України.

На відміну від попередньої редакції пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України: «забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом»; чинна редакція пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України викладена в такій редакції: «забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення».

Незважаючи на те, що згідно з чинною Конституцією України до повноважень Конституційного Суду України не належить офіційне тлумачення законів України, на думку колегії суддів, зміна конституційного регулювання щодо забезпечення права на апеляційне оскарження не перешкоджає застосуванню вказаних вище рішень Конституційного Суду України при тлумаченні суддями частини першої статті 353 ЦПК України щодо апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції, враховуючи зміст права на апеляційне оскарження, відповідно до конституційного регулювання.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також звернула увагу, що Верховний Суд у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 296/2944/16-ц дійшов висновку, що у статтях 175, 293 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) не міститься прямої заборони оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у визнанні мирової угоди, у пункті 8 частини першої статті 293 цього Кодексу передбачено право оскарження в апеляційному порядку ухвали про визнання мирової угоди за клопотанням сторін, тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що ухвала суду першої інстанції щодо відмови у визнанні мирової угоди не може бути оскаржена в апеляційному порядку, не відповідає як принципу верховенства права, Конституції України, так і нормам процесуального права і зазначеним Рішенням Конституційного Суду України.

Виходячи з викладеного, на думку колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вирішення питання, які саме ухвали суду першої інстанції: про призначення експертизи, про відмову у призначенні експертизи, підлягають оскарженню в апеляційному порядку містить виключну правову проблему для забезпечення передбачуваності та єдності судової практики щодо доступу до суду.

ВеликаПалата Верховного Суду вважає такі висновки про наявність підстав для передачі справи на розгляд згідно з частиною п'ятою статті 403 ЦПК України передчасними та недостатньо обґрунтованими.

Виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників.Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити наступні обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; судами була допущена явна й груба помилка у застосуванні норм процесуального права, в тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

Європейський суд з прав людини дотримання принципу правової визначеності пов'язує з забезпеченням єдності судової практики. Однак він не наполягає на її незмінності, оскільки неспроможність забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні може призвести до ризику створення перепон при проведенні реформ або запровадженні покращень.

При визначенні того, чи наявність конфліктуючих судових рішень у подібних справах суперечить принципу правової визначеності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року враховується: 1) наявність «глибоких та довгострокових розходжень» у відповідній судовій практиці національних судів; 2) чи передбачає національне законодавство механізми подолання таких розбіжностей та 3) чи були такі механізми запроваджені, якщо так, то чи були вони ефективні.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року відсутні посилання на кількісні й якісні показники, які б свідчили про те, що передача цієї справи до Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Оскільки відсутні кількісний та якісний показники щодо вирішення подібних правовідносин, як і відсутні відомості про наявність проблеми невизначеності у вирішенні правового питання, то підстави для прийняття та розгляду Великою Палатою Верховного Суду указаної справи згідно з частиною п'ятою статті 403 ЦПК України відсутні.

За викладених обставин Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи до розгляду та повертає її на розгляд Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед» на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2018 року - повернути на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

В. І. Данішевська І. В. Саприкіна

О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська

В. С.Князєв