Справа № 135/1475/18
Провадження № 2/135/416/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Патраманського І.О.,

при секретарі

судового засідання Масняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у загальному позовному провадженні, у залі суду, у місті Ладижин Вінницької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ладижинської міської ради Вінницької області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом до Ладижинської міської ради, на обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй за життя право власності на нерухоме майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Відповідно до заповіту ОСОБА_3 все своє майно вона заповідала йому, спадщину він прийняв, шляхом подачі заяви до Другої тростянецької державної нотаріальної контори. Іншою спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті матері, і мала право на обов'язкову частку в спадщині, була його сестра - ОСОБА_4, яка оформивши обов'язкову частку в спадщині, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_3, сестра стала власницею 5/8 частин квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 5/8 частин квартири, на яку він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.07.2017. Таким чином, після смерті матері, за заповітом він міг успадкувати 3/8 частини вищевказаної квартири. Однак, оформити спадщину він не може, оскільки державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у нього відсутній оригінал свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 10.01.1999 року.

У зв'язку з цим просив визнати за ним право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43 кв. м, житловою площею 28 кв. м, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Ладижинської міської ради в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від міського голови Коломєйцева В. надійшла заява, у якій він просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ради та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту прийняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший, ніж три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.п.4.15. п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595: видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.4.18. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно абз. 2,3 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено що, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

У судовому засіданні встановлено, що мати позивача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а його сестра - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після їх смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Після смерті сестри ОСОБА_2 оформив спадщину, однак після смерті матері не може цього зробити, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що і стало підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Не зважаючи на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, суд вважає за необхідне дослідити докази.

Отже, дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Ладижин ЗАГС Тростянецького району Вінницької області, видно, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, його батьками записані: ОСОБА_6 та ОСОБА_3, про що складено актовий запис № 275.

Із копії рішення № 504 від 24.12.1998 року та копії свідоцтва НОМЕР_1 на право власності на житло від 10.01.1999 року, виданих виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів, видно, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках.

Із заповіту від 15.10.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори, Кощеєвою Г.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1458, видно, що ОСОБА_3 заповідала все своє майно ОСОБА_2.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, видно, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено актовий запис №26.

Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46830720, виданого 21.02.2017 року Другою тростянецькою державною нотаріальною конторою, видно, що спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_2

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 16.11.2016 року, виданого Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що складено актовий запис № 233.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори, Кощеєвою Г.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1010, видно, що ОСОБА_2 успадкував після смерті своєї сестри нерухоме майно, яке складається з 5/8 часток квартири АДРЕСА_1.

Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48296744, виданого 05.07.2017 року Другою тростянецькою державною нотаріальною конторою, видно, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є її брат ОСОБА_2

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91200863, видно, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Із заяви ОСОБА_2 від 10.10.2018 року, яка адресована виконавчому комітету Ладижинської міської ради, видно, що він просить видати йому дублікат або повторно свідоцтво НОМЕР_1 від 10.01.1999 року.

Із відповіді виконавчого комітету Ладижинської міської ради № 6-07-3-521-1 від 12.10.2018 року, видно, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі йому правовстановлюючих документів на нерухоме майно особі, яка не являється власником.

Із постанови № 787/02-31 від 10.10.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої завідувачем Другої тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєвою Г.С., видно, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що спадкоємець не надав документи, що підтверджують право власності на зазначене майно.

Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.

Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, а також те, що ОСОБА_2 має право на визнання права власності після померлої матері, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 704, 80 грн .

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_8 при зверненні до суду з цим позовом сплатила судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, що становить 1575 грн., а відповідачем визнано позов на стадії підготовчого провадження, то згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: зобов'язати відповідача сплатити позивачці 50 відсотків судового збору, що становить 787,50 грн., та повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 787,50 грн.

На підставі ст. ст. 4, 7, 18, 82, 141, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355ЦПК України, керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1216 - 1218, 1265, 1267, 1268 - 1270, 1297, 1298 ЦК України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43 кв.м., житловою площею 28 кв.м.

Стягнути із Ладижинської міської ради на користь ОСОБА_2 787 (сімсот вісімдесят п'ять) гривень 50 копійок судового збору.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 787 (сімсот вісімдесят п'ять) гривень 50 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено «10» грудня 2018 року.

Суддя: