Справа № 490/4818/18
н/п 2/490/2616/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

18 грудня 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Янкевич В.С.,

за участю прокурора - Коршунової О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 міської ради - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

адвоката відповідачів - ОСОБА_7,

представника третьої особи Управління охорони та здоров'я ОСОБА_1 міської ради- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради, Міського пологового будинку №1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, третя особа - Управління охорони та здоров'я ОСОБА_1 міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 місцева прокуратура №1 в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради, Міського пологового будинку №1 в порядку ст. 56 ЦПК України звернулася до суду з даним позовом до відповідачів про відшкодування шкоди у розмірі 106872,00 грн., відшкодованої Міським пологовим будинком №1 на користь ОСОБА_9, спричиненої внаслідок неналежного виконання своїх професійних обов'язків медичними працівниками Міського пологового будинку №1, а саме: керівником ОСОБА_3, лікарем-терапевтом ОСОБА_6, завідуючою акушерським відділенням ОСОБА_5 та лікарем акушером-гінекологом - заступником головного лікаря з медичної частини ОСОБА_4, які потягнули смерть породіллі ОСОБА_10

Підставами пред'явлення позову вказано наступне.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.01.2016 року звільнено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України на підставі ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000464 від 24 січня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України - закрито.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.02.2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, - звільнено у зв'язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 0000528 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, - закрито у зв'язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.12.2016 року позов ОСОБА_9 - задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_1 міського пологового будинку № 1 на користь ОСОБА_9 6872 грн. 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 250 000 грн. компенсації моральної шкоди. В іншій частині вимог позову відмовлено.Стягнуто з ОСОБА_1 міського пологового будинку № 1 на користь держави судовий збір у розмірі 2568 грн. 72 коп.

Апеляційним судом Миколаївської області 20.02.2017 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.12.2016 року змінено в частині розміру моральної шкоди та розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 міського пологового будинку №1 на користь ОСОБА_9 100 000,00 грн. компенсації моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 міського пологового будинку №1 на користь держави судовий збір у сумі 661,40 грн.

Підставами для звернення до суду в порядку статті 56 ЦПК України прокурором вказано наступне.

Відповідно до ч.3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено можливість прокурора представляти інтереси держави в суді, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження або у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч.1 ст.17,ст.18-1 ЗУ " Про місцеве самоврядування в Україні", відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування можуть бути позивачами щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої керівниками та їх заступниками підприємств, установ, організацій комунальної власності.

Згідно Статуту міського пологового будинку №1, він створений ОСОБА_1 міською радою, є закладом охорони здоров'я міста, заснованим на комунальній власності територіальної громади міста Миколаєва. Майно закладу є комунальною власністю територіальної громади міста та закріплюється за ним на праві оперативного управління, є бюджетним закладом, який фінансується з міського бюджету.

Ухвалою від 21.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 16.10.2018 року.

20.09.2018 року відповідачами направлені відзиви, у яких, посилаючись на вимоги ст.ст.175,177, 257 ЦПК України вважали, що прокурор не обгрунтував наявність підстав для здійснення ним в суді представництва інтересів органів самоврядування, а тому позовну заяву слід залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 02.11.2018 року постановлено залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління охорони та здоров'я ОСОБА_1 міської ради.

У підготовчому судовому засіданні адвокатом відповідачів ОСОБА_7 заявлено клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що прокурор, в порушення вимог ст. 56 ЦПК України, не обґрунтував та не довів необхідність його звернення до суду із даною позовною заявою, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по справі №822/1169/17 від 19.07.2018 року.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили задовольнити їх клопотання та закрити провадження у справі на стадії підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважала за можливе призначити справу до розгляду по суті, та вказала, що статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено можливість прокурора представляти інтереси держави в суді. При цьому, пояснила, що підставою для захисту інтересів держави прокурором є звернення Управління охорони та здоров'я ОСОБА_1 міської ради із клопотанням про пред'явлення позову в їхніх інтересах. Необхідність пред'явлення позову також пов'язане з необхідністю дотримання строків позовної давності, оскільки виплати з бюджету пологового будинку проведені у листопаді 2017 року. Також вважала, що клопотання представника відповідача ОСОБА_7 про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню через відсутність для цього підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_2, позов підтримала в повному обсязі, та вказала, що Управління охорони та здоров'я ОСОБА_1 міської ради є їхнім структурним підрозділом, пологовий будинок створений ОСОБА_1 міською радою та є комунальною власністю територіальної громади міста, а за такого, позов пред'явлений в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, тому клопотання відповідачів та адвоката задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи Управління охорони та здоров'я ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_8, позов підтримала та вказала, що управління є комунальним закладом ОСОБА_1 міської ради та виконує контролюючі функції медичних закладів. Діючи в інтересах держави, звернулись до прокуратури для надання допомоги повернути державні кошти, виплачені міським бюджетом у відшкодування збитків, спричинених в результаті неналежного виконання професійних обов'язків відповідачами- працівниками пологового будинку. При цьому, вважала за необхідне призначити справу до судового розгляду та задовольнити позовні вимоги прокурора.

Суд приходить до наступного.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звільнені від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.140 ч.1 КК України.

Центральний районний суд м. Миколаєва та апеляційний суд Миколаївської області дійшли висновку про те, що внаслідок неналежного виконання своїх професійних обов'язків медичними працівниками Міського пологового будинку №1, а саме: керівником ОСОБА_3, лікарем-терапевтом ОСОБА_6, завідуючою акушерським відділенням ОСОБА_5 та лікарем акушером-гінекологом - заступником головного лікаря з медичної частини ОСОБА_4 померла породілля ОСОБА_10 та постановив рішення про відшкодування шкоди у розмірі 106872,00 грн.

На виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20.02.2017 у справі №490/2972/16-ц Міським пологовим будинком №1 сплачено на користь ОСОБА_9 106 872 грн., з них 100 000 грн. моральної шкоди, 6872 грн. матеріальної шкоди, що підтверджується меморіальними ордерами №1 від 04.07.2017, №2 від 10.07.2017, №3 від 18.07.2017, №4 від 28.07.2017, №5 від 11.08.2017, №6 від 19.08.2017, №7 від 15.09.2017, №8 від 06.10.2017, №9 від 01.11.2017, №10 від 06.11.2017, №11 від 21.11.2017.

03.04.2018 року Управління охорони здоров'я ОСОБА_1 міської ради звернулось до ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 з клопотанням про вжиття заходів представницького характеру до відшкодування шкоди в порядку регресу зОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно листа першого заступника міського голови від 04.06.2018 року, розпорядженням ОСОБА_1 міського голови від 04.04.2018 року № 71р, затверджено Порядок ведення претензійної роботи у ОСОБА_1 міській раді та виконавчих органах ОСОБА_1 міської ради, та п.п.1.2 пункту 1 передбачено, що претензійна та позовна робота від імені ради та її виконавчих органів ведеться юридичним департаментом міської ради та галузевими юристами виконавчих органів міської ради.

Відповідно до інформації, позов до відповідачів не пред'являвся.

Згідност.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 4.ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п.3 ч. 1ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно положень ч. 1ст.167 ЦК України, держава діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації"(рішення від 15.01.2009 року, заява № 42454/02, п. 35)ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях ОСОБА_11 Європи від 27.05.2003 року №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2ст. 129 Конституції України).

Положення п.3 ч. 1ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Відповідно до ч. 3ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій .

Аналіз ч. 3ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1)якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Таким чином захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17; від 07.05.2018 року у справі № 910/18283/17; від 10.05.2018 року у справі № 918/323/17; від 19.07.2018 року у справі №822/1169/17; від 20.09.2018 року у справі №924/1237/17, які відповідно дост.417 ЦПК України є обов'язковими для врахування при вирішенні справи.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.

У ч. 4 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, суд вважає, що прокурором надано належне обґрунтування щодо порушення інтересів держави та необхідність їх захисту у даній справі, в якій, серед іншого, вказані підстави для відшкодування шкоди відповідачами як такі, що випливають із обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 140 ч.1 КК України, рішення від 08.12.2016 року Центрального суду м.Миколаєва та колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 20.02.2017 року пов'язане з захистом інтересів потерпілого ОСОБА_9 щодо відшкодування шкоди внаслідок неналежного виконання обов'язків медичного персоналу та адміністрації пологового будинку №1, яка потягнула смерть його дружини ОСОБА_12

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За такого, у задоволенні клопотання представника відповідачів у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про закриття провадження у справі слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) зясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи;6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Під час проведення підготовчого засідання судом визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, визначено обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, визначено порядок розгляду справи, вирішені заяви та клопотання учасників справи, а також вчинено інші дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає підготовче провадження у справі закінченим, а тому приходить до висновку про необхідність призначення справи до судового розгляду по суті, встановивши порядок дослідження доказів у справі із вступного слова учасників справи, дослідження письмових доказів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 56, 189, 197, 198, 200, 255, 257, 258, 260, 353 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідачів у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, адвоката - ОСОБА_7 про закриття провадження у справі , залишення позову без розгляду- відмовити.

Закрити підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради, Міського пологового будинку №1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, третя особа - Управління охорони та здоров'я ОСОБА_1 міської ради.

Призначити справу до судового розгляду по суті на 11 березня 2019 року на 10.00 год., встановивши порядок дослідження доказів у справі із вступного слова учасників справи, дослідження письмових доказів.

Ухвала в частині закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Черенкова