Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 686/17095/16-ц

провадження № 61-26928св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: Друга Хмельницька державна нотаріальна контора, ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, у складі судді Демінської А. А., від 07 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Костенка А. М., Купельського А. В., від 31 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Другої Хмельницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора, про встановлення нікчемності заповіту.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 18 грудня 2008 року його бабуся - ОСОБА_5 заповіла йому все своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Звернувшись із заявою про прийняття спадщини до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, він дізнався, що 26 жовтня 2011 року ОСОБА_5 був складений ще один заповіт на ім'я її племінниці ОСОБА_4 Позивач вважає вказаний заповіт нікчемним, оскільки при посвідченні зазначеного правочину дії нотаріуса не відповідали вимогам щодо порядку та форми посвідчення заповіту, у заповіті не зазначено про те, що він посвідчувався на дому, не зазначено причину, у зв'язку з якою заповіт підписаний не самим заповідачем, заповіт не був прочитаний особисто заповідачем, відсутні паспортні дані свідків при посвідченні заповіту.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд встановити нікчемність заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори реєстраційний № 3-1688 від 26 жовтня 2011 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заповіт, складений ОСОБА_5 26 жовтня 2011 року, відповідає вимогам, встановленим цивільним законодавством щодо форми та порядку нотаріального посвідчення.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Доводи позивача про складення заповіту всупереч волі заповідача визнані необґрунтованими.

У липні 2017 року ОСОБА_2 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували, що заповіт, складений ОСОБА_5 26 жовтня 2011 року, був посвідчений вдома, проте у заповіті цього не зазначено, що є порушенням встановленого порядку посвідчення та форми заповіту. Також судами попередніх інстанцій не прийнято до уваги те, що оспорений заповіт був підписаний замість заповідача третьою особою, однак для цього не було правових підстав, а також залишено поза увагою той факт, що заповіт не було прочитано заповідачем особисто. Вказані обставини, на думку заявника, свідчать про нікчемність оспореного заповіту.

04 вересня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказано на її необґрунтованість та безпідставність.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 грудня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до Другої Хмельницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора, про встановлення нікчемності заповіту, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 була власником квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_5

18 грудня 2008 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л. М. (№1-654), за яким заповіла все її рухоме і нерухоме майно, у тому числі і квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_2

26 жовтня 2011 року державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори Приступою С. М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за N 3-1688 інший заповіт, складений ОСОБА_5 на ім'я своєї племінниці ОСОБА_4, яку визначено спадкоємцем квартири АДРЕСА_1. У заповіті вказано, що у зв'язку з хворобою ОСОБА_5 за її дорученням та у її та нотаріуса присутності текст заповіту підписано ОСОБА_8 У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 погано бачить і не може особисто прочитати, текст заповіту до його підписання уголос зачитаний запрошеними нею свідками: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ( а.с.30).

Відповідно до копій епікризу № 8417-1049 Харківської міської лікарні ОСОБА_5 з 24 липня по 06 серпня 2008 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні № 1, діагноз: «Гострий ішемічний інсульт в басейні лівої середньо-мозкової артерії з легким правобічним гемапарезом. Частковою моторною афазією. Гіпертонічна хвороба 3 стадії» (а.с. 155).

Згідно копії епікризу Хмельницької міської лікарні ОСОБА_5 повторно знаходилася на обстежені та лікуванні у неврологічному відділенні № 1 з 27 серпня по 03 вересня 2010 року з клінічним діагнозом: «Гіпертонічна дисциркулярна енцефалопатія, більше виражена в ВВБ. Вестибулярно-активний синдром. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Фібриляція передсердь постійна форма СН 2А ст. ГПМК. Правобічний пірамідний геміпарез» (а.с. 154).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи Обласної психіатричної лікарні № 1 від 28 січня 2016 року № 51 ОСОБА_5 перебувала на лікуванні у відділені неврології з 07 по 22 жовтня 2011 року з діагнозом «Гострий геморагічний інсульт в правій півкулі мозочку. Вестибуло-атактичний синдром. ІХС. Гіпертонічна хвороба 3 ст., перший ступінь, ризик дуже високий». У зв'язку із відсутністю відомостей про психічний стан на момент складання заповіту від 26 жовтня 2011 року неможливо встановити, яким був фізичний стан ОСОБА_5, чи розуміла вона значення своїх дій та чи могла керувати ними.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до положень статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Посвідчення правочинів є однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси (пункт 1 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 207 ЦК України зазначено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Розділом 17 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, було визначено порядок посвідчення заповіту.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_5, спрямоване на передачу майна саме племінниці ОСОБА_4 та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 23 жовтня 2011 року, було вільним та відповідало волі заповідача. Відповідність заповіту від 26 жовтня 2011 року вимогам законодавства також підтверджена судовими рішеннями у справі № 686/19076/14-ц.

Доказів протилежного позивачем у порядку статті 60 ЦПК України, 2004 року, не надано.

Заповіт від 26 жовтня 2011 року складено у письмовій формі, із зазначенням часу його складення.

Відсутність у тексті заповіту напису, що він складений та посвідчений поза межами приміщення нотаріальної контори, але у межах Хмельницького міського нотаріального округу, не є підставою для визнання заповіту недійсним, враховуючи те, що форма заповіту відповідає вимогам статті 1247 ЦК України, а волевиявлення заповідача було вільним. Доводи касаційної скарги щодо недотримання форми складення заповіту є безпідставними.

Доводи касаційної скарги про те, що текст заповіту, за відсутності для того підстав, був підписаний іншою особою, а не заповідачем особисто, є необґрунтованими.

У тексті заповіту визначено, його підписала ОСОБА_8 у зв'язку з хворобою заповідача на її особисте прохання та за її дорученням після прочитання тексту заповіту нотаріусом. Посвідчення заповіту відбулося при двох свідках, які не є ані спадкоємцями за заповітом, ані членами сім'ї чи близькими родичами ОСОБА_4 Дієздатність свідків було перевірено нотаріусом.

Таким чином, оспорений заповіт був посвідчений з дотриманням порядку, визначеного статтями 1248, 1253 ЦК України та розділу 17 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Підписання заповіту іншою особою на прохання заповідача відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном. Текст спірного заповіту був прочитаний вголос свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 Вказані обставини підтвердили допитані у судовому засідання свідки, а позивач не надав доказів на спростування цих обставин.

Таким чином, оскаржений заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону, а на підтвердження підстав його недійсності позивач належних та допустимих доказів не надав.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суди правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про визнання заповіту нікчемним (недійсним).

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд, відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта