ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

секретаря Ткаченко Т.І.,

за участі представника позивача Коваль Т.В., адвоката Сліпченка Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 25 жовтня 2018 року

за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року до суду із вказаним позовом звернулось ПАТ «Альфа-Банк». Вказувало, що 17 березня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 490059103, згідно якого останній надано кредит у сумі 9 673, 27 доларів США, з цільовим призначенням для придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу від 29 лютого 2008 року № 1011, укладеного між ОСОБА_4та філіалом «Авто ЗАЗ-сервіс» АТ «Українська Автомобільна Корпорація». На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 490059103-П, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_4 умов кредитного договору. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань у позичальника станом на 29 липня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору № 490059103 в сумі 129 987,75 грн, а саме: за кредитом - 73 917, 48 грн., по відсотках - 8 298, 35 грн., пеня - 47 771, 92 грн. та судові витрати у сумі 1 299, 88 грн.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору № 490059103 в сумі 129 987,75 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2008 року № 490059103 у розмірі 129 987,75 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення оскаржили відповідачі, які в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року в частині стягнення судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «Альфа-Банк» по 649,94 грн судових витрат з кожного.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 статті 417 ЦПК України визначено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, зважаючи на вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 490059103, згідно якого банк зобов'язаний надати кредит у сумі 9 673,27 доларів США зі строком дії договору до 17 березня 2013 року та процентною ставкою в розмірі 14,5 % річних з цільовим використанням кредиту - придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу від 29 лютого 2008 року № 1011, укладеним між позичальником та «Авто ЗАЗ- сервіс» АТ «Українська Автомобільна Корпорація».

Згідно з пунктом 2.7 кредитного договору у день видачі кредитних коштів та не пізніше наступного банківського дня (для кредитів у іноземній валюті) банк перераховує кредитні кошти або виручені від продажу валюти кошти за наступними реквізитами: у сумі 48 850 грн. - на рахунок продавця філіал «Авто ЗАЗ-сервіс» АТ «Українська Автомобільна Корпорація» з метою оплати за транспортний засіб за договором купівлі-продажу від 29 лютого2008 року № 1011; у сумі 0 грн. - на рахунок страховика GENERALI GROUP № 530.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 березня 2008 року № 490059103 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 490059103-П, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання умов кредитного договору.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, визначені графіком здійснення платежів з повернення кредиту та додатком № 1 до договору, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов'язань за договором, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі. Крім того, пунктом 3.4. кредитного договору встановлено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокове виконання зобов'язань з повернення кредиту у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.

Також умовами договору закріплено, що у разі набуття банком права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за договором та/або про усунення порушень та виконання зобов'язання у не менш як тридцяти денний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем ПАТ «Альфа-Банк», станом на 29 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором складала 129 987, 75 грн., а саме: за кредитом - 73 917, 48 грн., за відсотками - 8 298, 35 грн., пеня - 47 771,92 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з них у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічний висновок зроблений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Отже, встановивши, що боржник зобов'язувався повернути кредит у строк до 17 березня 2013 року, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про стягнення процентів за кредитом, з урахуванням того, що банк просив стягнути заборгованість станом на 29 липня 2015 року, у той час як після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України.

Разом з тим, ПАТ «Альфа-Банк» позовних вимог про стягнення виплат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, не заявляв.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Наведене дає підстави для висновку, що суд має право вийти за межі заявлених вимог, лише у випадках, прямо передбачених законом.

Звертаючись до суду з даним позовом банк, просив стягнути з відповідачів проценти і пеню за користування кредитом, керуючись умовами договору. При цьому позивач не заявляв вимог про стягнення з позичальника індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьої процентів річних від простроченої суми, а тому колегія суддів не вбачає підстав для покладення на боржника відповідальності за неналежне невиконання грошового зобов'язання за ст. 625 ЦК України.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 17 березня 2013 року.

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 17 березня 2013 року, протягом наступних шести місяців.

За непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже висновки суду першої інстанції про стягнення у солідарному порядку суми кредитної заборгованості із відповідачів у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору не узгоджуються з наведеними положеннями закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на користь банку підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 73 917, 48 грн. При цьому зобов'язання по сплаті вказаних коштів має бути покладено на позичальника за кредитним договором - ОСОБА_4, оскільки право кредитора по проявленню вимоги до поручителя у судовому порядку припинено, у зв'язку зі спливом передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду від 25 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 490059103від 17 березня 2008 року у розмірі 73 917, 48 грн. (сімдесят три тисячі дев'ятсот сімнадцять гривень сорок вісім копійок).

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: С. М. Бондаревська

Л. І. Пилипчук