Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 204/455/17-ц

провадження № 61-28514св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року у складі судді Книш А. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітіної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просила стягнути аліменти на ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що 19 серпня 2005 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року. У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_7, яка дотепер проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Оскільки відповідач не виконує свої обов'язки батька щодо утримання дитини, тому просила позов задовольнити.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 січня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оскільки на утриманні ОСОБА_6 перебуває друга малолітня дитина, тому з нього підлягає стягненню 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу).

У червні 2017 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що інших малолітніх дітей на утриманні відповідача не має. Мати ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 є одинокою, самостійно виховує дочку, отримує державну допомогу, а тому висновок про те, що у відповідача на утриманні знаходиться друга дитина, є помилковим та не підтверджений належними доказами.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 204/455/17-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що сторони з 19 серпня 2005 року по 01 листопада 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач працює, отримує дохід, а також є батьком іншої малолітньої дитини - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтями 180, 182 СК України (в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Встановивши, що на час розгляду справи у відповідача на утриманні перебуває малолітня ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, суди правильно зазначили, що заявлений позивачем розмір аліментів є надмірним, а тому з відповідача на утримання ОСОБА_7 слід стягнути 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом

платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аргументи касаційної скарги про те, що мати ОСОБА_9 отримує допомогу як одинока мати, а тому така дитини не перебуває на утриманні відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки предмет спору у цій справі справі є наявність або відсутність правових підстав для стягнення аліментів на ОСОБА_7

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат