Справа № 344/7005/17
Провадження № 2/344/898/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та вилучення відомостей про власність з реєстру речових прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер її чоловік ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1. Дана частина будинковолодіння належала ОСОБА_4, батьку померлого, на підставі договору дарування від 19.06.1965 року, посвідченого державним нотаріусом Івано-Франківської державної нотаріальної контори за № 222/Д, та Акту про закінчення будівництва, затвердженого рішенням виконкому від 14.10.1987 р № 306. Рішення про державну реєстрацію права власності прийняте 02.12.1987 року, реєстровий запис № 3635. ІНФОРМАЦІЯ_8 року батько чоловіка ОСОБА_4 помер, а через рік, ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла мати чоловіка - ОСОБА_6 Позивач вважає, що 1/2 частина будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 повинна бути визнана за нею на праві власності, оскільки ОСОБА_3 був спадкоємцем першої черги за законом після смерті обох батьків та прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний строк шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки за життя батьків, після їх смерті він був зареєстрованим та проживав там, користувався 1/2 частиною будинковолодіння за вказаною адресою, сплачував борг та здійснював оплату за комунальні послуги, підтримував будинковолодіння в належному стані. Після смерті чоловіка спадкоємцем першої черги за законом є позивач як його дружина. Вона, як спадкоємець, у встановлений законом строк звернулась до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка, що складається з 1/2 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1. З моменту укладення шлюбу з ОСОБА_3 (2000 рік) позивач проживала та продовжує проживати, та користуватись 1/2 частиною вказаного будинковолодіння. У лютому 2016 року (після 20 років з часу смерті батьків покійного чоловіка), відповідач ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_1 позов про визнання права власності на половину спадкового майна (1/4) будинковолодіння за вказаною адресою, вказуючи, що вона є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6, та також входила в коло спадкоємців першої черги після смерті батьків. Відповідач не визнає право власності позивача на будинковолодіння в порядку спадкування після смерті чоловіка, а тому право позивача підлягає захисту шляхом визнання його судом. На підставі наведеного просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, площею 84,4 кв.м., літньої кухні - 19,8 кв.м., гаражу - 17,6 кв.м., огорожі, 1/2 підвалу, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

ОСОБА_2 звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та вилучення відомостей про власність з реєстру речових прав, мотивуючи тим, що на праві власності батьку позивача - ОСОБА_4 належала 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_2, згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 19.06.1965 року. Інша 1/2 частина цього домоволодіння належала діду ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_4, у зв'язку з чим відкрилась спадщина на спадкове майно. Спадкоємцями першої черги по закону були мати позивача, вона та її брат ОСОБА_3 Спадкове майно вони прийняли шляхом вступу в фактичне володіння ним і ніколи між ними не виникало спору щодо набутого права власності на майно спадкодавця по 1/3 частині кожного. На момент смерті батька позивач з сім'єю та брат (тоді ще не був одружений) проживали в цьому будинку. Мати важко сприйняла смерть батька, у зв'язку з чим ОСОБА_2 доглядала за нею, а також вони вели спільне господарство, спільно витрачали кошти на лікування матері та харчування, несли витрати по експлуатації житла, опікувались будинком і земельною ділянкою, що біля будівлі. ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла мати, та вже у зв'язку з її смертю також відкрилась спадщина на належне померлій майно. На час смерті матері і до кінця 2000 року ОСОБА_2 проживала в будинку, діти відвідували школу за місцем фактичного проживання, за фактичним місцем проживання вони обслуговувались лікарняними закладами. В будинку сім'я ОСОБА_2 займала дві кімнати, а брат ОСОБА_3 іншу кімнату. Після смерті матері вона та брат фактично вступили у володіння та розпорядження майном. Отримання свідоцтва про право на спадщину в часі не обмежувалось, тому ні вона ні брат, його не вибирали в нотаріальній конторі, та не були позбавлені цього права. Судова практика чітко визначає, що спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом може служити наявність у спадкодавця ощадних книжок на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій на здані речі в ломбард, на майно інших квитанцій (про оплату комунальних послуг, земельної ренти, обов'язкового страхування майна), свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, державного акта про право власності на землю, та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління, розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього. На руках у ОСОБА_2 є оригінал договору дарування від 19.06.1965 року на спадкове домоволодіння, як правовстановлюючий документ підтвердження права власності померлого батька на це майно, та який перейшов до неї в порядку спадкування. Таким чином, їй та братові в спадковому майні - частині будинковолодіння по АДРЕСА_2 належало по 1/2 частині кожному, або по 1/4 до всього складу будинковолодіння, оскільки інша 1/2 частина належить ОСОБА_8, як співвласнику майна набутого після смерті вже свого батька ОСОБА_7 (діда ОСОБА_2.). ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер брат - ОСОБА_3, та відповідно спадкоємцем першої черги по закону є його дружина ОСОБА_1 Спадковою масою померлого брата є 1/2 частина спадкового майна . Інша 1/2 частина спадкового майна (або 1/4 до всього складу домоволодіння з врахуванням належності частини іншому співвласнику) належить ОСОБА_2, як спадкоємцю після смерті батьків. Однак виявилось, що 10.10.2014 року Івано-Франківським міським судом винесено заочне рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання за нею права власності на 1/2 частину вищевказаного спірного домоволодіння. При цьому в позові позивач вказала, що після смерті батьків єдиним спадкоємцем був її чоловік (брат ОСОБА_2.) ОСОБА_3, що дійсності не відповідає. Тоді позивач свідомо приховала від суду існування ОСОБА_2, та в якості відповідача залучила тільки міську раду. За апеляційною скаргою ОСОБА_2, вказане рішення Івано-Франківського міського суду скасовано, позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено. В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до першої Івано-Франківської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батьків, однак свідоцтво про право на спадщину їй видано не було, так як майно є спірним. ОСОБА_1 25.02.2016 року зареєструвала право власності на 1/2 частину домоволодіння в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі вищевказаного рішення Івано-Франківського міського суду від 10.10.2014 року в порушення прав співвласника майна. На підставі наведеного просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину половини будинковолодіння по АДРЕСА_2, як спадкоємця по закону першої черги після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року та матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року, вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна про право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна 01, підстава виникнення права власності - рішення Івано-Франківського міського суду по справі № 344/9996/14-ц від 10.10.2014 року).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в задоволенні позову ОСОБА_2 просили відмовити, посилаючись також на письмове заперечення (а.с.93-97 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, викладених в заяві, просили позов задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Між сторонами виникли правовідносини щодо спадщини, та регулюються нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Цивільного кодексу України 2003 року.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії договору дарування від 19.06.1965 року ОСОБА_4 належала половина будинковолодіння, незакінченого будівництвом, готовністю 80%, в АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_11 на підставі договору про право побудови будинку, посвідченого Івано-Франківською нотконторою 22.11.1957 року за р. № 1123/Д (а.с.20-22 т.1,6-7 т.2).

ОСОБА_4 та ОСОБА_12 перебували в зареєстрованому шлюбі та були батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3.(а.с.15,16,17 т.1, 10 т.2).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12 т. 1, 8 т.2).

Спадкоємцями першої черги по закону були позивач ОСОБА_2, її мати та брат ОСОБА_3 Спадкове майно вони прийняли шляхом вступу в фактичне володіння будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_4

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.13,14 т.1, 9 т.2).

Спадкоємцями першої черги по закону були позивач ОСОБА_2 та її брат ОСОБА_3 Спадкове майно вони прийняли шляхом вступу в фактичне володіння будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_5 ( 1/12 частина ).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР(далі -ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року.

Статтею 524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно статті 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

За вимогами ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Стаття 549 ЦК УРСР передбачає, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 у позові зазначила, що на момент смерті батьків отримання свідоцтва про право на спадщину в часі не обмежувалось, томі ні вона ні її брат його не вибирали в нотаріальній конторі та не були позбавлені цього права.

11.07.2000 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 (а.с.19 т.1, 11 т.2).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.18 т.1, 12 т.2).

Відповідно до копії Довідки ОКП Івано-Франківське ОБТІ № 00261 від 13.02.2014 року, до складу домоволодіння по АДРЕСА_2 станом на 02.12.1987 року (момент здійснення реєстрації права власності) входили: А - житловий будинок, загальною площею 198,3кв.м., Б - літня кухня - Гараж загальною площею 37,4кв.м., № 1 - Огорожа, загальною площею 78,1кв.м., № 2 - Огорожа загальною площею 76,9кв.м., № 3 - Ворота загальною площею 5,9кв.м. Станом на 13.02.2014 року (момент здійснення обстеження) до складу домоволодіння входить: А - житловий будинок, загальною площею 207,5кв.м., Б - літня кухня загальною площею 19,8кв.м., Гараж загальною площею 17,6кв.м., Гараж загальною площею 39,6кв.м., Сарай загальною площею 8,8кв.м., № 1- Огорожа, загальною площею 78,1кв.м., № 2 - Огорожа загальною площею 76,9кв.м., № 3 - Ворота загальною площею 5,9кв.м. (а.с.23, 100 т.1,53 т.2).

ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 жодних дій щодо управління, розпорядження, користування спадковим майном, підтримання будинку в належному стані не вчиняла ні протягом шести місяців із часу смерті батьків ні в подальшому протягом 20 років, не сплачувала податки, не погашала борги за комунальні послуги. Натомість її покійний чоловік ОСОБА_3 вчиняв такі дії, на підтвердження чого було надано копії документів, а саме копії договору переуступки боргу, кредитного договору, договору про надання послуг з газопостачання, комерційної пропозиції про замовлення вікон, копії квитанцій, актів виконаних робіт та інше (а.с.107-136 т. 1, 19-48 т.2)

Відповідно до копії будинкової книжки для прописки громадян, що проживають АДРЕСА_6 від 21.11.1998 року, а вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_3 (а.с.101-104 т.1, 13-16 т.2).

З копії довідки від 15.10.2013 року (а.с.105 т.1,17 т.2) та копії заяви (а.с.106 т. 1,18 т.2), засвідченої сусідами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає АДРЕСА_7, без реєстрації. Чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, проживав разом з дружиною.

12.05.2015 року на замовлення ОСОБА_1 ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_8 (а.с.137-143 т.1,49-52 т.2 ).

Відповідно до ч.1ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З відповіді Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори № 3072/02-14 від 07.11.2017 року вбачається, що згідно проведеної перевірки та Інформаційних доавідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49756825 від 07.11.2017 року, № 36502391 від 03.02.2014 року спадкові справи після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_12 не заводились (а.с.139 т.2).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 75/2014, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, 03.02.2014 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом, в якій вказала, що крім неї інших спадкоємців немає (а.с.140-174).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 її племінниця, яка проживала на АДРЕСА_9. ЇЇ батько подарував їй 1 поверх будинку, а другий - брату (батьку ОСОБА_2.). Свідок на даний час проживає у вказаному будинку. У 1960-х роках вхід у будинку був спільний, на даний час є окремі входи. З 1960 років там проживав брат, його дружина і діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Брат і його дружина до смерті проживали у цьому будинку. Брат помер у 1997 році, а його дружина у 1998 році. На день смерті брата у вказаному будинку проживали - ОСОБА_2 з сім'єю, та її брат ОСОБА_3. У 1998 році вони також там проживали. ОСОБА_3 жив один. ОСОБА_2 проживала у вказаному будинку до 2000 року, а потім переїхала на квартиру. ОСОБА_1 прийшла туди жити у червні 2000 року на правах дружини ОСОБА_3 ОСОБА_2 жила спільно з батьками. Свідок приходила у гості до них по декілька разів на день. ОСОБА_3 одружився, а ОСОБА_2 отримала квартиру, однак жила у будинку поки робився там ремонт ще близько року. ЇЇ діти ходили у школу за міцем проживання. Сестра та брат нічого не оформлялим після смерті батьків.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_2 є дружиною її рідного брата, та вона знала її батьків з 1984 року. Батьки проживали на АДРЕСА_12 на другому поверсі. З 1995 року батьки вже хворіли, ОСОБА_2 з сім'єю там проживала, за місцем проживання водила дітей у садок та до школи. Батько ОСОБА_2 помер у 1997-1998 роках, на момент смерті вона проживала з батьками, та з ними проживав її брат ОСОБА_3, який не працював, а мати була майже лежача. На момент смерті батька ОСОБА_1 В домоволодінні не проживала.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_2 є його дружиною з 1984 року, був знайомий з її батьками та на момент їх смерті проживав разом з своєю сім'єю на АДРЕСА_9 разом з батьками дружини. З 1987 по 2000 роки він з сім'єю постійно там проживав. З 1990 року по 1995 рік тимчасово проживали на орендованій квартирі на АДРЕСА_10, проте у 1995 році повернулись до батьків дружини. Разом вели спільне господарство. Також в домоволодінні на час смерті батьків проживав брат дружини - ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що знайома з ОСОБА_2, оскільки вона дружила з ОСОБА_8 з 1970 року. Їй відомо, що батьки ОСОБА_2 померли в 1996-1997 роках. ОСОБА_2 проживала разом з батьками. Її брат ОСОБА_3 помер у 2014 році. Свідок раз в тиждень приходила на АДРЕСА_11, та бачила, що мама ОСОБА_2 у 1997-1998 роках була лежачою.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_2 є її сусідкою, свідок проживає у будинку поряд з 1974 року. Їй відомо, що батьки ОСОБА_2 проживали на другому поверсі в будинку по АДРЕСА_12, та до їх смерті свідок спілкувалася з ними, заходила у гості. ОСОБА_2 проживала з батьками разом з сім'єю у будинку з 1995 року до 2000 року. Там проживав і її брат ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні вказав, що знав ОСОБА_3 з 1980 року, який поживав на АДРЕСА_12. Працював на радіозаводі. Свідок знає і його сестру, так як приходив у гості. До заміжжя вона проживала з батьками. Батьки померли у кінці 90-х років. ОСОБА_3 на час смерті матері проживав там один, його сестра приїжджала, проте там не проживала. ОСОБА_19 приходив в гості до сестри. Свідок вказує, що зі слів ОСОБА_3, він доглядав за мамою. Зазначає, що ОСОБА_3 жив у маленькій кімнаті, та коли свідок заходив до помешкання по АДРЕСА_12 то не бачив, щоб там жила ще якась інша сім'я.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні вказав, що що знає ОСОБА_21 та ОСОБА_1 з 2000 року, які до дня смерті ОСОБА_19 разом проживали на АДРЕСА_12.

Не заслуговують на увагу суду та не підтверджені належними на допустими доказами доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини після смерті батьків.

Так, слід зауважити те, що за ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Але, відмови від прийняття спадщини ОСОБА_2 не подавала нотаріусу, як і відсутні дані про не вчинення нею з дій, що свідчать про прийняття спадщини за п.1 ч.1 ст. 549 вказаного кодексу.

За ст. 560, 561 ЦК УРСР право спадкоємців, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, на одержання в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Проте, як вбачається з даної норми, це право не обмежується строками.

Також, за вимогами ст.562 ЦК УРСР вказаного кодексу, поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

Отже, згода спадкоємців про поділ спадкового майна - домоволодіння була досягнута, що не спростовано стороною. Проте, позивач ОСОБА_2 та її померлий брат не звернулися до нотаріуса після смерті батьків, про отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом. Після смерті батьків ОСОБА_3 не отримав свідоцтва про спадщину, що на думку суду підтверджує доводи ОСОБА_2 Про те,що вона та її брат фактично прийняли спадщину після смерті батьків.

Голослівними є також доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не вступала в управління чи володіння спадковим майном після смерті батьків, так як у ОСОБА_2 наявний оригінал договору дарування від 19.06.1965 року на спадкове домоволодіння, як правовстановлюючий документ підтвердження права власності померлого батька на це майно.

З відповіді Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 11.04.2014 року № 12-04/02-14/1 ОСОБА_1 вбачається, що в Першій Івано-Франківській державній норатіальній конторі 03.02.2014 року заведена спадкова справа за № 75/2014 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. У зв'язку з відсутністю правоустановлюючого документу на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_13 - видати Свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний будинок не представляється можливим. Рекомендовано звернутись до суду (а.с.28,147 т.1, 54 т.2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10.10.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на частину будинковолодіння в порядку спадкування за законом задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власнсоті в порядку спадкування за законом на спадкове майно на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_14, площею 84,8кв.м., літньої кухні - 19,8 кв.м., гаражу - 17,6 кв.м., огорожі, та 1/2 підвалу (а.с.180 т.2).

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської обалсті від 16.11.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Івано-Франківського міського суду від 10.10.2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с.29-33 т.1, 86-90, 181-183 т.2).

Зважаючи на вищенаведене, позов ОСОБА_2 знаходить своє підтвердження, та враховуючи порушене право позивача слід визнати за нею право власності на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2, як спадкоємця по закону першої черги після смерті батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 75805822 від 14.12.2016 року, 25.02.2016 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_15 (а.с.34-36 т.1).

Статтею 55 Конституції Українипередбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зістаттею 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно достатті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

У силу статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ч.1 ст.1268 ЦК України.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини з дня смерті спадкодавця.

Відповідно до 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Враховуючи, що судом було встановлено порушення прав ОСОБА_2, визнано за нею право власності на 1/4 частину домоволодіння, тому ОСОБА_1 має право на спадкування лише 1/4 частини половини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_16 після смерті чоловіка ОСОБА_3.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Що стосується вимог про вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна про право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна 01, підстава виникнення права власності - рішення Івано-Франківського міського суду по справі № 344/9996/14-ц від 10.10.2014 року), такі не підлягають задоволенню, оскільки на підставі Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської обалсті від 16.11.2016 року будуть внесені відповідні зміни.

Керуючись ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 11, 13, 229, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та вилучення відомостей про власність з реєстру речових прав задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А. Татарінова

Повне рішення складено 03.09.2018 року