Справа № 570/4974/17
Номер провадження 2/570/437/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника позивачів - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що 30.10.2017 р. на підставі договору купівлі-продажу придбали у ОСОБА_6 по 1/2 частині будинку, що по АДРЕСА_1. Продавець запевняла, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, не приватизована. Після придбання будинку позивачі звернулися до Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Там дізналися, що земельна ділянка була приватизована на ім'я іншої особи. І така приватизація відбулася у період, коли будинковолодіння вибуло з власності ОСОБА_6 в результаті вчинення протиправних дій третіх осіб, які на підставі підробленої довіреності від імені ОСОБА_6 продали цей будинок. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10.06.2013 р. (справа № 1716/2115/2012) був визнаний недійсним договір купівлі-продажу будинку, що був укладений між ОСОБА_7 (яка діяла на підставі підробленої довіреності від іменні ОСОБА_6.) та покупцем ОСОБА_8 який, як новий власник майна, і отримав земельну ділянку у приватну власність. Надалі за договором купівлі-продажу від 11.08.2009 року майно перейшло у власність ОСОБА_5 Зважаючи на положення ст. 120 ЗК України, ч.1 ст. 392 ЦК України просять суд постановити рішення, яким визнати за позивачами право власності на 1/2 частину (за кожним) земельної ділянки площею 0,07 га, що по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Позивачі позов підтримали.

Представник позивачів позов підтримав з підстав, що викладені вище. Додав, що звернення до суду з даним позовом вважають найбільш ефективним способом захисту прав. Адже, у разі пред'явлення вимог про скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про визнання недійсним Державного акта на право власності на землю, а також позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності, то це займе багато часу, тому не вважають за необхідне йти «складнішим шляхом».

Відповідач ОСОБА_5 позов визнав та пояснив суду, що за ним зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,07 га, що по АДРЕСА_1. Він розуміє, що опинився заручником шахрайських дій третіх осіб. Тому не заперечує, щоб ця земельна ділянка перейшла у власність позивачів. Проте вважає, що позивачі спочатку повинні б були пред'явити позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності, а потім реалізовувати свої права щодо земельної ділянки.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 вважає, що земельна ділянка має належати позивачам.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. (реєстровий № 2096) ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 придбав у власність 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 7).

На підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. (реєстровий № 2098) ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 придбала у власність 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Право власності на майно зареєстроване у визначеному порядку (а.с. 8, 10).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки між позивачами та ОСОБА_6 (чи іншими власниками земельної ділянки) не був укладений.

На підставі рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 505 від 28.07.2008 року земельна ділянка площею 0,0700 га була передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_8 (а.с. 17).

Надалі спірна земельна ділянка була набута ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки (реєстровий № 318) від 14.05.2009 року, посвідченому приватним нотаріусом Самсонюком Ф.П. (а.с. 38-39).

Право власності ОСОБА_12 на цю ділянку посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 11).

На підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 1080) від 11.08.2009 року, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_13, будинковолодіння було відчужене на користь ОСОБА_5 (а.с. 40).

На підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10.06.2013 р. (справа № 1716/2115/2012) був визнаний недійсним договір купівлі-продажу будинку, що був укладений між ОСОБА_7 (яка діяла на підставі підробленої довіреності від іменні ОСОБА_6.) та покупцем ОСОБА_8 який, як новий власник майна, і отримав земельну ділянку безоплатно у приватну власність на підставі рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 505 від 28.07.2008 року.

Сторони стверджують, що на даний час право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за відповідачем ОСОБА_5, проте жодних доказів на підтвердження заявленого надано не було.

Згідно відповіді Міськрайонного управління у Рівненському районі та у м. Рівному ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 13.11.2017 р., на даний час інформація про власників земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 в державному земельному кадастрі відсутня. Попередні власники - ОСОБА_8, який провів відчуження цієї ділянки на користь ОСОБА_10 (а.с. 36).

Отже, ні позивачі, ні відповідач не довели суду, що нинішнім власником земельної ділянки є саме відповідач ОСОБА_5

Позивачі покликалися на положення ст. 120 ЗК України, і тому вони вважають себе власниками земельної ділянки, оскільки вони стали власниками будинковолодіння. А оскільки їх право власності не визнається іншими особами, то вони вирішили звернутися до суду за захистом свої прав, і ще просять врахувати положення ч.1 ст. 392 ЦК України.

Проте суд не погоджується з доводами позивачів.

Так, спірна земельна ділянка була набута у власність ОСОБА_8 на підставі рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 505 від 28.07.2008 року.

Дане рішення позивачами не оспорюється.

Також позивачами не були заявлені позови про визнання недійсними:

-договору купівлі-продажу земельної ділянки (реєстровий № 318) від 14.05.2009 року, посвідченому приватним нотаріусом Самсонюком Ф.П., за яким власником земельної ділянки стала ОСОБА_12;

-Державного акта на право власності на землю, який посвідчував право власності на землю за ОСОБА_12

Позивачами не оспорюється правочин, на підставі якого (як за їх твердженнями) власником земельної ділянки на даний час є ОСОБА_5

В даному випадку суд не може захистити права позивачів шляхом визнання за ними права власності на земельну ділянку, оскільки право власності на таке майно набувається на підставі цивільно-правової угоди; або у інший спосіб, що визначений законодавством.

За умови, якби позивачі набули у власність і будинковолодіння, і земельну ділянку, а після укладення такого договору їх права на земельну ділянку оспорювалися чи не визнавалися іншими особами, то у суду були б підстави застосувати норми і ч.4 ст. 120 ЗК України, і ч.1 ст. 392 ЦК України, і задоволити заявлений позов.

Суд не оспорює, що до позивачів перейшло право користування земельною ділянкою.

І в даному випадку позивачам слід було б (після оспорення прав власності на земельну ділянку інших осіб, скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку) звернутися до Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області з заявами про передачу їм земельної ділянки у власність (за умови, що позивачами не було використане право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням). І саме такий алгоритм дій забезпечить реалізацію та захист прав позивачів на спірну земельну ділянку.

Позивачі та їх представник усвідомлюють, що мали б діяти саме у такий спосіб, проте обрали «швидший шлях», що викладений ними у заявленому позові та покликаються на положення ч.2 ст. 5 ЦПК України. Але цей шлях захисту прав позивачів є хибним.

Також суд не може погодитися з тим, що визнання за позивачами права власності на земельну ділянку не буде суперечити приписам діючого законодавства та враховуватиме положення ч.2 ст. 5 ЦПК України.

Адже, згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

А закон передбачає спосіб захисту прав позивачів, про який описувалося вище.

За положеннями ч.2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Викладені у позові вимоги суперечать закону.

У вибраний позивачами спосіб суд, та виходячи з наявних у праві доказів, що були надані позивачами, не має законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивачів.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складене 05.09.2018 р.