справа №176/1512/17
провадження №2/176/108/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2018 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

з участю секретаря Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Жовті Води цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача і визнання пунктів кредитного договору недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №DNJ0G6 від 13 лютого 2008 року в розмірі 2202,52 дол. США, що станом на 18.07.2017 року за курсом НБУ становить 57177 грн. 52 коп. та судові витрати.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 13 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 9000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.02.2018 року.

Згідно заяви ОСОБА_1 даний кредитним договір було переведено з валюти гривня у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 1894,19 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості розмір якої, станом на 18 липня 2017 року, складає 2202,52 дол. США, з яких (заборгованість за кредитом - 1121,37 дол. США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 399,67 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 83,19 дол. США, заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 484,24 дол. США, штраф (фіксована частина) - 9,63 дол. США, штраф (процентна складова - 104,42 дол. США), яку відповідач добровільно не погашає.

Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь зазначену суму заборгованості.

06 лютого 2018 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 подав зустрічний позов про захист прав споживача та визнання пунктів кредитного договору недійсним, який в подальшому уточнив та просив визнати недійсними п.п.4.2,5.3, 6.4 Додаткової угоди від 12.07.2008 року до кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року укладеного між ОСОБА_1 за позивачем, а також просить зарахувати в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором по тілу кредиту на суму сплаченої комісії у розмірі 304,38 доларів США. Дані вимоги обґрунтовує тим, що 13.02.2008 року між ним та банком дійсно було укладено спірний кредитним договір відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти у розмірі 9000 грн. 00 коп. на термін 10 років та зобов'язався повернути всю суму та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,25 на місяць. Щомісячна загальна сума до оплати 146 грн. 35 коп. 12 липня 2008 року між ним та банком була укладена додаткова угода до іпотечного кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року. Згідно умов даної угоди банк надав кредит у розмірі 1894,19 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 1,17% на місяць на строк з 12.08.2008 року по 13.02.2018 року. Однак на думку відповідача ОСОБА_1 ПАТ КБ "ПриватБанк" безпідставно нараховує щомісячну винагороду в розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів про що зазначено в п. 4.2 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, оскільки він як споживач сплачує за обслуговування кредиту додаткові суми. Крім того вважає вимоги банку щодо нарахованої комісії незаконними, а встановлена банком сума штрафу за прострочення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань і штраф від суми позову, що передбачено п. 5.3 додаткової угоди не відповідає вимогам законодавства, а тому просить вищезазначені пункти кредитного договору визнати недійсними. І оскільки аналогічна норма міститься також в пункті 6.4 цієї угоди, то вона також підлягаю визначенню недійсним.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднано в одне провадження.

ПАТ КБ "ПриватБанк" як первісний позивач та відповідач за зустрічним позовом належним чином повідомлене про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого повноважного представника не направило. При цьому, представником ОСОБА_3 подано письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, первісні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити. У раніше поданому відзиві на зустрічний позов представник позивача за довіреністю Гаренко Н.В. вказала, що під час укладання спірного кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які бажали викласти в договорі. Посилання ОСОБА_1 про те, що банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, оскільки сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили підписами, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі в зв'язку із чим просить в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому, також зазначила, що позов пред'явлено без пропуску позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судовому засіданні участі не приймав. В матеріалах справи міститься письмове клопотання його представника ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. При цьому просить у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги. У раніше поданому відзиві ОСОБА_1 зазначив, що наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості становить лише таблицю із занесеним даними без механізму отримання зазначених сум. Крім того банк нараховує штраф та пеня не в національній валюті, а в іноземній, що є порушенням чинного законодавства та не можливо встановити порядок визначення розміру щомісячної комісії. Одночасно просить застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" як кредитодавцем з одного боку та ОСОБА_1 як позичальником з іншого з 13.02.2008 року укладений договір кредитування №DNJ0G6. Згідно цього правочину відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.02.2018 року (а.с. 12-14)

12.08.20008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008 року відповідно до умов якої було змінено умови кредитування з національної валюти на іноземну в зв'язку із чим залишок заборгованості у розмірі 8770 грн. 08 коп. було конвертовано в суму 1894,19 дол. США (а.с.15-19)

П. 2.2.2, 2.2.3 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008 року, передбачено, що позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, а також сплатити банку винагороду згідно п.п. 7.2 та 8.1 даного Договору.

Згідно п. 5.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008 року у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору за кожний день просрочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму просроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Відповідно до п. 5.3, 5.4 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008 року, при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої 5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником.

Згідно п. 6, 7 додаткової угоди № 1 від 21.09.2018 року до кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року, вбачається, що погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється згідно графіка погашення кредиту. В разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород зазначених в договорі згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород передбачених договором, далі Плата за кредитом, Плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником . При цьому позичальник за весь період неналежного виконання зобов'язань по сплаті Плати за кредитом сплачує Банку неустойку:

- в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом;

- в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород передбачених договором. Сплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов'язань. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Відповідно до п. 6.4 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008 року, при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідачу, що підтверджується заявою про продаж іноземної валюти із подальшим перерахуванням коштів за договором про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008 року, підписаною останнім та відміткою про зарахування кредитних коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 (а.с. 23).

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 18.07.2017 року має заборгованість, яка складається з наступного:

-1121,37 дол. США - заборгованість за кредитом;

-399,67 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом,

-83,19 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом,

-484,24 дол. СЩА - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором,

-9,63 дол. США - штраф (фіксована частина),

-104,42 дол. США - штраф (процентна складова).

Загальна заборгованість за кредитним договором №DNJ0G6 від 13.02.2008 рокускладає 2202,52 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.07.2017 року становить 57177 грн. 52 коп. (а.с. 5-6).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Суд враховує доводи представника відповідача ОСОБА_2 щодо неправомірності дій ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині одночасного нарахування заборгованості штрафу та пені, які ОСОБА_1 повинен сплатити банку, оскільки як передбачено статтею 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не можливе, такі обставини свідчать про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому вимоги щодо стягнення з відповідача штрафів задоволенню не підлягають.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 1521/5041/12-ц, яка відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України враховується судом.

Крім того як вбачається представником відповідача ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Як встановлено, перебіг загальної позовної давності щодо стягнення заборгованості в частині пені почався з моменту останньої сплати, тобто з 20.02.2012 року. Таким чином строк щодо пред'явлення вимог по стягненню пені за даним договором сплив.

Поважних причин пропуску строку ПАТ КБ "ПриватБанк" не зазначив, не звертався зі заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 в частині застосування строку позовної давності до всіх заявлених ПАТ КБ "ПриватБанк" позовних вимог, суд вважає безпідставними, оскільки як підтверджується розрахунком заборгованості наданої первісним позивачем остання сплата відсотків за користування кредитом відбулась 10 березня 2015 року, а позов поданий до суду 05 вересня 2017 року в зв'язку із чим вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк" вчасно звернувся до суду із даним позовом.

Крім того суд не вбачає достатніх правових підстав задоволення вимог первісного позивача щодо стягнення на його користь заборгованості по комісії за користування кредитом, оскільки комісія як в самому кредитному договорі, в додатковій угоді від 21.09.2012 року до договору про іпотечний кредит №DNJ0G6 від 13.02.2008 року так і в додатковій угоді № 1 від 21.09.2012 року до кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року як вид зобов'язання не зазначена.

Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 неналежним чином виконував покладені за кредитним договором зобов'язання. Право позивача як кредитодавця на своєчасне отримання позичених сум на умовах і в строки, що обумовлені договором кредитування, є порушеним та підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на його користь сум заборгованості за тілом кредиту 1121,37 дол. США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 399,67 дол. США, а всього 1521,04 дол. США, що станом на 18.07.2017 року за курсом НБУ становить 39486 грн. 19 коп.

Пунктом 4.2 додаткової угоди від 12.07.2008 року до кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року, передбачено, що за надане право використання позичальником зарезервованих банком ресурсів для виконання зобов'язань за цим договором у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту, позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів у розмірі, зазначеному в пункті 8.1 договору.

Пунктом 5.3 додаткової угоди від 12.07.2008 року до кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.

Пунктом 6.4 додаткової угоди від 12.07.2008 року до кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.

Як вбачається пункти 5.3 та 6.4 додаткової угоди є тотожними та мають однакові вимоги щодо забезпечення умов виконання кредитних зобов'язань.

Згідно положень ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Враховуючи той факт, що спірний кредитний договір був підписаний сторонами 13.02.2008 року та даний договір має дві додаткові угоди, які ОСОБА_1 виконувались протягом певного часу, про що свідчить виписка по рахунку ОСОБА_1 /а.с. 96-101/, суд приходить до висновку, що оспорювані пункти 5.3 та 6.4 додаткової угоди від 12.07.2008 року до кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року не містять у собі несправедливих умов, які б могли тягнути за собою визнання їх недійсними, оскільки підписуючи договір позивач знав про оспорювані умови договору, та підписуючи цей договір свідомо погодився з ними та виконував їх. Також не існувало ніяких інших умов, які б примусили останнього підписати договір на вкрай невигідних для себе умовах.

Волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору було вільним, свідомим та повністю відповідало внутрішній волі позивача за зустрічним позовом та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач не примушувався до укладання договору, він особистим підписом посвідчив добровільність його укладання, вільно обрав кредитодавця на момент укладання договору, позивач вважав умови розумними та справедливими, про це свідчить термін дії договору, який укладено 13.02.2008 року, та лише понад десять років його дії позивач вирішив визнати недійсними окремі його пункти. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу.

Оскільки банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються також Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно положень ч. 5 ст.11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати винагороди за резервування ресурсів, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Оскільки у спірному договорі сплата винагороди за резервування ресурсів визначена у процентах, тобто є змінною величиною, то такі умови суперечать положенням частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо).

Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 як позивача за зустрічним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним пункту 4.2 додаткової угоди від 12.07.2008 року до кредитного договору №DNJ0G6 від 13.02.2008 року, суд вважає обґрунтовними та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання даного пункту кредитного договору недійсним. В задоволенні інших зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає слід відмовити.

При цьому, що не вправі вчиняти певні фінансово - розпорядчі дії в частині зарахування в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNJ0G6 від 13.02.2008 року по тілу кредиту суму сплаченої комісії у розмірі 304,38 доларів США, про що просить представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки первісний позов задоволено частково на загальну суму 39486,19 грн.,(що становить 69% від пред'явленої суми), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1104 грн.

Крім того, оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про захист прав споживача звільнений від сплати судового збору та позовні вимоги задоволені частково, тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача за зустрічним позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 26, 527, 549, 599, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Боровківка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", , рахунок № 3111, МФО № 305299, заборгованість за кредитним договором № DNJ0G6 від 13.02.2008 рокуу сумі 1521,04 дол. США, що за курсом 25,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.07.2017 року становить 39486 ( тридцять дев'ять тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 19 копійок, що складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 1121,37 дол.США що, за курсом НБУ становить 29110,76 грн.

- заборогваності по відсоткам за користування кредитом у розмірі 399,67 дол.США, що за курсом НБУ становить 10375,43 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Боровківка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", , рахунок № 3111, МФО № 305299, судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1104(одна тисяча чотири) гривні 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача і визнання пунктів кредитного договору недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 4.2 додаткової угоди від 12.07.2008 року до кредитного договору № DNJ0G6 від 13.02.2008 року укладеного між публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1.

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", , рахунок № 3111, МФО № 305299 на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 Розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України (в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська

Дніпропетровської області