Провадження № 2/161/3198/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шумиводі О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної акціонерної компанії «Хліб України» (далі - ДАК «Хліб України») про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до наказу ДАК «Хліб України» №240-к від 04.06.2009 року він призначений на посаду генерального директора Волинського обласного підприємства ДАК «Хліб України». В період його тимчасової непрацездатності наказом від 30.05.2016 року його звільнено з роботи. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.11.2016 року його поновлено на посаді генерального директора Волинського обласного підприємства ДАК «Хліб України».

19.04.2017 року наказом №32-к/тр. відповідач вдруге звільнив його з роботи в період тимчасової непрацездатності. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2017 року його поновлено на посаді генерального директора Волинського обласного підприємства ДАК «Хліб України», стягнуто з відповідача в його користь 40856,53 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу. Однак, відповідач дане рішення суду не виконав, тому з останнього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

З огляду на наведене, просить суд стягнути ДАК «Хліб України» в його користь 55549,22 грн. заробітної плати зачас вимушеного прогулу та 6512,11 грн. компенсації втрати частини доходів у звязку з затримкою виплати зарплати за час вимушеного прогулу на виконання судового рішення.

В ході розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача в його користь 72381,97 грн.

Ухвалою суду від 12.12.2018 року позовну заяву в частині вимог щодо стягнення з ДАК «Хліб України» в користь ОСОБА_1 6512,11 грн. компенсації втрати частини доходів у звязку з затримкою виплати зарплати за час вимушеного прогулу на виконання судового рішення залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. На адресу суду надіслів відзив на позовну заяву. Просив суд відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами 15.11.2016 року укладено трудовий контракт №04-10/26 на строк до 31.12.2017 року.

Відповідно до наказу ДАК «Хліб України» №32-к/тр від 19.04.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора Волинського обласного підприємства ДАК «Хліб України» в звязку з одноразовим грубим порушенням трудових обовязків, п. 1 ст. 41 КЗпП України, підстава: акт службового розслідування від 19.04.2017 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2017 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 поновлено на займаній посаді, стягнуто з відповідача в його користь 40856,53 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на роботі звернуто до негайного виконання (а.с. 11-13).

Наказом ПАТ ДАК «Хліб України» № 61-к/тр від 09.07.2018 року скасовано наказ від 19.04.2017 року № 32-к/тр про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на посаді генерального директора Волинського обласного підприємства ДАК «Хліб України» з 19.04.2017 року (а.с. 35).

Крім того, наказом ПАТ ДАК «Хліб України» № 62-к/трвід 09.07.2018 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП, закінчення дії трудового контракту. Трудовий контракт від 15.11.2016 року № 04-10/26, термін дії якого закінчено 31.12.2017 року припинений (а.с. 36).

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно ( стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 18, 430 ЦПК України).

У той же час ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 7 статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. При цьому, дії власника щодо видання наказу про поновлення на роботі повинні забезпечити можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 18 ЦПК України).

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому витрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Оскільки поновлення на роботі це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, то правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади); здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням; поновлення неприривного стажу роботи тощо.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачем негайно на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2017 року, позивача поновлено на займаній ним посаді.

В судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача виникла затримка виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2017 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі виконане позивачем лише 09.07.2018 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці; час протягом якого працівники згідно чинного законодавства не працювали і за ними не зберігався заробіток, або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2017 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 285,71 грн., тому ця обставина відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Отже, період з 20.11.2017 року по 09.07.2018 року є вимушеним прогулом у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, який підлягає оплаті на підставі статті 236 КЗпП України.

Враховуючи те, що час вимушеного прогулу позивача за даний період складає 155 робочих днів, а середньоденна заробітна плата - 285,71 грн., тому сума стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становить 44285,05 грн. (285,71 грн.* 155 робочих днів).

Слід зазначити, що сума заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 72381,97 грн. визначена стороною позивачаневірно, оскільки, як вбачається з поданого позивачем розрахунку, дана сума нарахована за період з 19.04.2017 року по 11.10.2018 року за мінусом суми стягнутої рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2017 року, при тому, що 09.07.2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді генерального директора Волинського обласного підприємства ДАК «Хліб України» та звільнено у той же день.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 44285,05 грн.

Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У звязку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовийзбір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 89, 263, 265 ЦПК України,на підставі ст. ст. 40, 47, 235, 236 КЗпП України, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України»на користь ОСОБА_168249 (шістдесят вісім тисячі двісті сорок девять) гривень 15 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В задоволенні решти вимог відмовити

Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України»на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.12.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк