Справа № 587/2706/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Черних О. М.,

з участю секретаря Скрипка - Соіна О.О.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Юнаківської сільської ради Сумського району (с. Юнаківка, вул. Новоселівка, 3, Сумського району, Сумської області), третя особа: приватний нотаріус Глухівського нотаріального округу Янкова Євгенія Олександрівна (АДРЕСА_2), про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Юнаківської сільської ради Сумського району, в якому просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 за померлою ОСОБА_3, а також визнати за ним право власності на земельну частку (пай), площею 5,11 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Свою заяву мотивує тим, що його бабуся ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Будищанському психоневрологічному інтернаті Глухівського району Сумської області. Після її смерті відкрилась спадщина. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала онуку ОСОБА_1 Позивач прийняв спадщину шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, але оскільки він не проживав на час смерті зі спадкодавцем, вчасно не подав заяву про прийняття спадщини, то приватний нотаріус Глухівського нотаріального округу Янкова Є.О. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) розміром 5,11 в умовних кадастрових гектари, що належали спадкодавцю на підставі сертифікату серія НОМЕР_2.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились про час і місце розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області надіслав суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутністю, проти позову не заперечують.

Приватний нотаріус Глухівського нотаріального округу Янкова Є.О. до суду також не з'явилася, направивши заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17)

Відповідно до заповіту, який був складений ОСОБА_3 06.08.1998 року та посвідчений секретарем виконавчого комітету Юнаківської сільської ради Сумського району, остання все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповідала своєму онуку ОСОБА_1, позивачу по справі (а.с. 13).

Останній звернувся до приватного нотаріуса Глухівського нотаріального округу Сумської області Янкової Є.О., але отримав довідку, згідно якої йому повідомлено, що оскільки він не проживав разом зі спадкодавцем на час її смерті, не подавав заяву про прийняття спадщини до шести місяців, то йому необхідно звернутися до суду про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування (а.с. 11).

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. ст. 527, 529, 530 ЦК УРСРС (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як встановлено в суді спадкоємець ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 проживав в будинку останньої, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, тобто фактично прийняв спадщину шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 (спадкодавцю) належала земельна ділянка (пай) у землі , яка перебуває у колективній власності САПТЗТ ім. Ульянова розміром 5,11 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж, яка виділена на підставі рішення Сумської райдержадміністрації № 91 від 20 березня 1996 року, що підтверджується копією сертифікату серії НОМЕР_2(а.с. 14)

Згідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3

Також, враховуючи те, що ОСОБА_3 за життя набула право на земельну частку (пай), тому наявні усі підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачем ОСОБА_1, який є спадкоємцем за заповітом після смерті останньої.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1261, 1296 ЦК України та ст. ст. 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Юнаківської сільської ради Сумського району (с. Юнаківка, вул. Новоселівка, 3, Сумського району, Сумської області), третя особа: приватний нотаріус Глухівського нотаріального округу Янкова Євгенія Олександрівна (АДРЕСА_2), про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, спадщини за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну частку (пай) розміром 5,11 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Сумської райдержадміністрації № 91 від 20.03.1996 року, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ ім. Ульянова, що розташована на території Юнаківської сільської ради Сумського району в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних