УХВАЛА

13 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 686/2384/17

провадження № 61-41506ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку,

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд стягнути з ПАТ «Українська інноваційна компанія» заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 110 764,13 грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська інноваційна компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 92 578,64 грн, а саме: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 59 947,68 грн, заборгованість по заробітній платі - 28 100,00 грн, компенсацію за невикористану відпустку - 4 530,96 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська інноваційна компанія» задоволено частково. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2017 року у частині розміру заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та судового збору змінено. Стягнуто з ПАТ «Українська інноваційна компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 82 199,88 грн, з якої середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні - 59 947,68 грн, заборгованість по заробітній платі - 19 446,00 грн, компенсація за невикористану відпустку - 2 806,20 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

31 липня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ПАТ «Українська інноваційна компанія»направило касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року становив 1 762,00 грн.

Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 110 764,13 грн,що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100 = 176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга ПАТ «Українська інноваційна компанія» подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько