Ухвала

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа №214/4506/16-ц

провадження №61-36911ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Сімоненко В. М., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області

від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_4, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 грудня 2014 року відповідачами, які постійно мешкають у квартирі АДРЕСА_1, було здійснено затоплення належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_2 у зазначеному вище будинку. Факт затоплення підтверджується актом від 15 грудня 2014 року, складеним представниками товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» (далі - ТОВ «Житлосервіс-КР»).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на її користь майнову шкоду у розмірі 79 681 грн, заподіяну внаслідок затоплення її квартири, моральну шкоду у розмірі 4 000 грн, витрати за проведення будівельно-технічного дослідження у розмірі 2 000 грн та витрати на лікування в розмірі

926,75 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня

2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь

ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 79 681 грн, заподіяну внаслідок затоплення її квартири та у рівних частках: 2 000 грн сплачених за проведення будівельно-технічного дослідження, по 1 000 грн з кожного, моральну шкоду у розмірі 4 000 грн, по 2 000 грн з кожного. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам та зробив хибні висновки щодо встановлення причини залиття та винної особи, що не відповідають обставинам справи та ухвалив оскаржуване рішення на підставі припущень.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Суди встановили, що ОСОБА_5 та членам її сім'ї ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2.

Актом від 15 грудня 2014 року, складеного представниками

ТОВ «Житлосервіс-КР», встановлено, що мешканцями квартири АДРЕСА_1 здійснювалась самостійна заміна стояка холодної води з металевого на пластиковий з встановленням з'єднувальної муфти. Внаслідок експлуатації труб стався порив з'єднувальної муфти, у результаті чого сталося затоплення квартири АДРЕСА_2 у зазначеному будинку.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, причинний зв`язок між діями відповідачів та фактом залиття її квартири, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів з підстав, передбачених

статтею 1166 ЦК України. Під час розгляду справи відповідачі не заявляли клопотань про проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення факту відсутності їх вини у заподіянні майнової шкоди.

Крім того, апеляційний суд правильно виходив із того, що у результаті затоплення квартири позивача з вини відповідачів, остання зазнала душевних хвилювань, внаслідок чого у неї відбулося загострення хвороби. При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань та дотримався вимог розумності і справедливості.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Правильність застосування норм ЦК України є очевидною.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська