Постанова

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 431/2072/17

провадження № 61-12370ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, яка подана представником ОСОБА_6, на постанову Апеляційного суду Луганської області, у складі колегії суддів: Коротенка Є. В., Дронської І. О., Луганської В. М., від 29 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту постійного спільного проживання із спадкодавцем.

Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі є рідними братами. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько - ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла їх мати - ОСОБА_8 По день смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали за адресою: АДРЕСА_1. За зазначеною адресою народився син позивача - ОСОБА_9, який проживає у даній квартирі. З 2015 року позивач також проживав у цій квартирі, оскільки батьки потребували допомоги, з якою його син у повній мірі не справлявся. 13 травня 2013 року Старобільським районним судом Луганської області було затверджено мирову угоду про передачу у власність ОСОБА_9 домоволодіння по АДРЕСА_1. У подальшому позивачу стало відомо про те, що відповідач претендує на спадщину після смерті батьків. З огляду на викладене, просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт його постійного проживання із батьками, що необхідно для подальшого оформлення спадщини.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року відкрито провадження у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач у справі - ОСОБА_4 помер.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області, у складі судді Ткач О. В., від 07 грудня 2017 року провадження у справі закрито у зв'язку зі смертю позивача.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2018 року ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 07 грудня 2017 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Місцевий суд залишив поза увагою, що процесуальне правонаступництво у справах про спадкування повинно вирішуватися судом з урахуванням змісту норм статей 1218, 1219, 1276 ЦК України.

У лютому 2018 року представником ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2018 року та залишити в силі ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 07 грудня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво та невірно застосував положення статей 1218, 1219, 1276 ЦК України до спірних правовідносин.

28 лютого 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

05 березня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

15 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

03 квітня 2018 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

У квітні 2018 року ОСОБА_9 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України, 2004 року, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про встановлення факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем, посилаючись на те, що встановлення такого факту йому потрібно для подальшого нотаріального оформлення своїх прав на спадкове майно. Також позивач вказав, що існує спір про право, а тому звернувся до суду у порядку позовного провадження.

Згідно положень статті 37 ЦПК України, 2004 року, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Аналогічні положення закріплені у статті 55 ЦПК України (у редакції, чинній на час перегляду справи у апеляційному порядку та розгляду справи судом касаційної інстанції).

Процесуальне правонаступництво у спорах про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем (за умови необхідності встановлення такого факту для подальшого оформлення позивачем своїх спадкових прав) ґрунтується, крім іншого, на нормах статті 1276 ЦК України, відповідно до змісту якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування (необхідною умовою реалізації якого може бути встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем) не входить до прав, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 201, пункту 1 частини першої статті 203 ЦПК України, 2004 року, суд до залучення до участі у справі правонаступника зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Аналогічні положення закріплені у пункті 1 частини першої статті 251, пункті 1 частини першої статті 253 ЦПК України (у редакції, чинній на час перегляду справи у апеляційному порядку та розгляду справи судом касаційної інстанції).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони у справі іншими особами у зв'язку з переходом до цих осіб матеріальних прав і обов'язків попередньої особи.

Отже, підставою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, доказом якого (в разі смерті громадянина) є документ про право на спадкування.

Із матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2017 року у судовому засіданні суду першої інстанції представником померлого було заявлено клопотання про залучення у справі правонаступниками померлого його дітей (ОСОБА_9 та ОСОБА_11), які звернулись із заявами про прийняття спадщини, після смерті позивача.

За таких обставин, апеляційний суд вірно зазначив про те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, не вирішив питання про залучення до участі у справі правонаступників та необґрунтовано закрив провадження у справі.

Судом апеляційної інстанції при вирішення справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права та дотримано норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка подана представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта