ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5432/18

Головуючий у першій інстанції - Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/280/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шарапової О.Л.,

суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.,

секретар: Кривопиша Я.О.

позивач ОСОБА_2

відповідач Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»

треті особи на стороні відповідача: Державна організація «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПуАТ»Фідобанк» Коваленко Олександр Володимирович

Особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2

Оскаржується рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2018 року, суддя Філатова Л.Б., повний текст складений 21 вересня 2018 року.

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ПАТ «Фідобанк» припинити його, позивача, зобов'язання щодо повернення кредиту за кредитним договором від 06 червня 2007 року шляхом прощення залишку основної заборгованості Траншу 2 у розмірі 263142,31 грн. та повідомити його, позивача, про здійснене припинення вказаного зобов'язання у передбаченому кредитним договором порядку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 червня 2007 року між ним та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є відповідач, був укладений кредитний договір на суму 35200 доларів США, строком по 05 червня 2027 року, зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами. 23 липня 2015 року між ним та банківською установою було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору (щодо зміни умов кредитування) з метою здійснення реструктуризації заборгованості за кредитним договором шляхом зміни валюти зобов'язання з іноземної валюти на національну з можливістю подальшого прощення частини боргу. На час укладення додаткової угоди №1 сума заборгованості за кредитним договором становила 28780.58 доларів США. Згідно з додатковою угодою №1 від 23 липня 2015 року грошові кошти надавались шляхом зарахування їх на поточний рахунок двома окремими траншами: транш в розмірі 374147.54 грн. (Транш 1) надавався на умовах сплати з 23 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року включно 12% річних, з 01 січня 2016 року та до дати закінчення дії договору - у розмірі 20% річних; транш в розмірі 387098.80 грн. ( Транш 2) надавався на умовах сплати з 01 січня 2016 року по дату закінчення дії договору 0.000001% річних. Згідно з абзацом першим п. 4.7.8 укладеної додаткової угоди у разі виконання позичальником умов цього договору щодо сплати боргових зобов'язань за Траншем 1 кредиту, сплати процентів за Траншем 2 та інших платежів, передбачених договором за новим траншем, в строки та в порядку, що визначені умовами Договору, але у будь-якому випадку за відсутності фактів прострочень по сплаті будь-яких платежів за новим траншем, банк зобов»язався з періодичністю та в обсягах, визначених ним самостійно, але не пізніше ніж 180 календарних днів після повної сплати боргових зобов'язань за Траншем 1 кредиту, припиняти (припинити) зобов'язання клієнта щодо повернення кредиту шляхом часткового чи повного прощення залишку основної заборгованості Траншу 2. Таке прощення здійснюється банком на підставі його самостійного рішення та не потребує укладання будь-яких додаткових угод до цього договору або окремих договорів прощення боргу. По факту прощення певної частини основної заборгованості за Траншем 2 банк повідомляє клієнта письмово в порядку, передбаченому договором, або шляхом вручення відповідного повідомлення клієнту під розпис. Він виконав умови абзацу 1 п. 4.7.8 укладеної додаткової угоди, звернувся до банківської установи з заявою про прощення залишку боргу, але відповідач відмовив у задоволенні його вимоги з посиланням на те, що банк знаходиться в стадії ліквідації, і така відмова є порушенням зобов»язань.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що кредитний договір та додаткова угода до нього, укладені між ним та відповідачем не містить посилання на те, що у разі ліквідації банку, останній звільняється від виконання зобов»язання щодо прощення боргу. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що додаткова угода до кредитного договору була укладена 23 липня 2015 року, зміни до ЦК України та Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо неможливості припинення зобов»язань з певних підстав, набрали законної сили 12 серпня 2015 року, тобто до правовідносин сторін мають застосовуватися приписи законодавства, яке діяло станом на 23 липня 2015 року. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що він не є вкладником банку, не є учасником відносин, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможного банку з ринку та ліквідацією цього банку, приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на цивільні відносини між банківськими установами та позичальниками кредитних коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Фідобанк» зазначає, що заборгованість по Траншу 1 була погашена позивачем 11 грудня 2017 року, з 20 липня 2016 року банк перебуває в процесі ліквідації, а тому банку заборонено здійснювати прощення боргу по Траншу 2.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що ПАТ «Фідобанк» перебуває в процесі ліквідації в 20 липня 2016 року, а тому останньому заборонено здійснювати прощення боргу; на правовідносини сторін поширюються приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 06 червня 2007 року між позивачем та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», був укладений кредитний договір на суму 35 200 доларів США, зі сплатою 12% річних, строком по 05 червня 2027 року.

23 липня 2015 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до вищевказаного кредитного договору, згідно з якою з метою здійснення реструктуризації заборгованості позивача за кредитним договором шляхом зміни валюти зобов'язання з іноземної валюти на національну з можливістю подальшого прощення, позивачу шляхом зарахування на поточний рахунок був наданий новий транш в розмірі 761 246 грн. 34 коп. : транш 1 в розмірі 374147.54 грн. надавався на умовах сплати з 23 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року включно 12% річних, з 01 січня 2016 року та до дати закінчення дії договору - у розмірі 20% річних; транш 2 в розмірі 387098.80 грн. надавався на умовах сплати з 01 січня 2016 року по дату закінчення дії договору 0.000001% річних.

Відповідно до абзацу 1 п. 4.7.8 укладеної додаткової угоди № 1 у разі виконання позичальником умов цього договору щодо сплати боргових зобов'язань за Траншем 1 кредиту, сплати процентів за Траншем 2 та інших платежів, передбачених договором за новим траншем, в строки та в порядку, що визначені умовами Договору, але у будь-якому випадку за відсутності фактів прострочень по сплаті будь-яких платежів за новим траншем більше ніж на 90 календарних днів, банк зобов»язався з періодичністю та в обсягах, визначених ним самостійно, але не пізніше ніж 180 календарних днів після повної сплати боргових зобов'язань за Траншем 1 кредиту, припиняти (припинити) зобов'язання клієнта щодо повернення кредиту шляхом часткового чи повного прощення залишку основної заборгованості Траншу 2. Таке прощення здійснюється банком на підставі його самостійного рішення та не потребує укладання будь-яких додаткових угод до цього договору або окремих договорів прощення боргу. По факту прощення певної частини основної заборгованості за Траншем 2 банк повідомляє клієнта письмово в порядку, передбаченому договором, або шляхом вручення відповідного повідомлення клієнту під розпис.

Позивач в період з липня 2015 року по 11 грудня 2017 року проводив оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Станом на 12 грудня 2017 року заборгованість позивача перед ПАТ «Фідобанк» становить 263 142.31 грн., з яких: Транш-1 - 0 грн.; Транш 2 - 263 142.31 грн.; заборгованість по сплаті щомісячних платежів немає, пеня відсутня.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 липня 2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», процедуру ліквідації розпочато з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 липня 2018 року №1836 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ « Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора», процедуру ліквідації продовжено з 20 липня 2018 року по 19 липня 2020 року включно.

11 грудня 2017 року позивач звернувся до ПАТ «Фідобанк» з заявою про виконання процедури прощення Траншу-2 по кредитному договору, але йому було відмовлено з посиланням на те, що банк знаходиться в процесі ліквідації і прощення боргу в цей період протирічить приписам Закону України «Про систему гарантування вклади фізичних осіб».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач умови укладеної між ним і відповідачем 23 липня 2015 року додаткової угоди №1 до кредитного договору №014/1349/74/02715 до початку процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» не виконав в повному обсязі, фактично заборгованість по Траншу 1 була сплачена 11 грудня 2017 року, процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» було розпочато з 20 липня 2016 року, а тому в силу ст.46 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» банку прямо заборонено здійснювати прощення боргу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи та приписами законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір та додаткова угода до нього, укладені між ним та відповідачем не містить посилання на те, що у разі ліквідації банку, останній звільняється від виконання зобов»язання щодо прощення боргу, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки позивач міг набути право на часткове або повне прощення боргу лише після повного погашення заборгованості за траншем 1, заборгованість по траншу 1 була погашена 11 грудня 2017 року, тобто після внесення змін до Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо неможливості прощення боргу в процесі ліквідації банку та після початку процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк», а з урахуванням приписів ст. 525 ЦК України у випадках, встановлених законом, можлива одностороння відмова від зобов»язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що додаткова угода до кредитного договору була укладена 23 липня 2015 року, зміни до ЦК України та Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо неможливості припинення зобов»язань з певних підстав, набрали законної сили 12 серпня 2015 року, тобто до правовідносин сторін мають застосовуватися приписи законодавства, яке діяло станом на 23 липня 2015 року, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки позивач міг набути право на часткове або повне прощення боргу лише після повного погашення заборгованості за траншем 1, заборгованість по траншу 1 була погашена 11 грудня 2017 року, а тому суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції станом на 11 грудня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не є вкладником банку, не є учасником відносин, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможного банку з ринку та ліквідацією цього банку, приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на цивільні відносини між банківськими установами та позичальниками кредитних коштів, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи протирічать приписам ст.37 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за змістом якої Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має право звертатися до суду з майновими позовами, в тому числі і щодо стягнення кредитної заборгованості.

Крім того, п. 4.7.8 додаткової угоди № 1 від 23 липня 2015 року передбачено, що банк самостійно припиняє зобов»язання позичальника за траншем 2 або шляхом повного прощення боргу, або шляхом часткового прощення боргу, але будь-яка конкретна сума прощення боргу договором не обумовлена.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді