Cправа №303/576/16-ц
2/303/488/18
ряд. стат. звіту - 26
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2018 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого судді Довжанин В.М.

секретар Фозекош І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовною заявою ПАТ ОТП ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 171 024,70 гривень, за кредитним договором №ML-801/021/2005 від 15 грудня 2005 року та судові витрати по справі та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП ОСОБА_1», ОСОБА_3 про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ ОТП ОСОБА_1 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за кредитним договором №ML-801/021/2005 від 15 грудня 2005 року та судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2005 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_1» та ОСОБА_2, укладено кредитний договір №ML - 801/021/2005, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 500 доларів США на придбання нерухомого майна. З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 15 грудня 2005 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_1» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №SR-801/027/2005, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобовязалася нести солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору. Однак, у звязку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, станом на 15 вересня 2015 року у них виникла заборгованість у розмірі 171024,70 гривень, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та судові витрати у розмірі 2565,37 грн.

У свою чергу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_4, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ «ОТП ОСОБА_1», ОСОБА_3 про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними, яку мотивує тим, що 15 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком Райффайзенбанк Україна правонаступником якого з 2007 року є Публічне акціонерне товариство ОТП ОСОБА_1, було укладено кредитний договір №ML - 801/021/2005, який складається з двох частин, що нерозривно пов'язані між собою і за умовами яких останній отримав 11500 доларів США по курсу НБУ на день укладення договору 1 долар США - 5 гривень, для придбання нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири загальною площею 28,6 кв.м., в якій він та його дружина ОСОБА_3 проживають по сьогоднішній день. Отже, кредит виданий позичальнику ОСОБА_2 з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна є споживчим кредитом в розумінні п.1 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів. Відповідно до умов договору сума щомісячного платежу на погашення кредиту була встановлена у розмірі 132,08 доларів США та відповідно процентна ставка - 11% річних та термін дії договору до 15 грудня 2020 року. За умовами договору погашення кредитних коштів та нарахованих відсотків повинно здійснюватись щомісячно у відповідності до Графіка повернення кредиту та сплати відсотків, що є невід'ємною частиною договору. Строк сплати цих платежів був встановлений 15 числа кожного місяця, а за заявою позичальника його було змінено на 20 число. Свої зобов'язання перед кредитором позичальник до 01 квітня 2014 року виконував в повному обсязі, а з наведеного часу у зв'язку з погіршенням економічної ситуації в державі, девальвацією національної валюти та різким зростом долара США таке стало неможливим. Так, звернувшись до кредитора з проханням про збільшення строку дії кредитного договору та реструктуризації суми платежів на цей строк, відповідачу було запропоновано кредитні канікули до 01 серпня 2016 року за якими позичальник сплачував тільки відсотки за користування кредитним коштами. За перебігом наведеного часу, ситуація в державі не змінилась, у зв'язку з чим позичальник в подальшому від кредитних канікул відмовився і продовжував здійснювати щомісячні платежі виходячи із розміру отримуваної заробітної плати, що призвело до виникнення заборгованості. Зазначає, що стало підставами звернення до суду з зустрічним позовом, з таких підстав: по-перше, у підтвердження своїх доводів про те, що відповідачами надсилались досудові вимоги від 05 серпня 2015 року за №1006 та №2006 про погашення ними заборгованості за кредитним договором та нарахованих відсотків за користуванням кредитними коштами позивач доказів про вручення цих вимог відповідачам не надав; по-друге, сума заборгованості за кредитом у розмірі 7211,61 доларів СШ, яку ОСОБА_1 вимагає стягнути, фактично не відповідає сумі боргу, що зазначена наданому ним розрахунку, яка фактично становить 7072,34 доларів США, що на 139,27 доларів США є меншою заявленої; по-третє, проведеним порівнянням руху коштів направлених на погашення кредиту та відсотків за користування цими коштами за платіжними квитанціями ОСОБА_2 та даними розрахунку заборгованості наданим позивачем за період з 01 січня 2006 року по 01 лютого 2016 року вбачається, що кредитором в багатьох випадках нарахування та списання відсотків за користування кредитом здійснювалось по перебігу декілька днів після надходження платежів від позичальника тобто грубо порушувались правил ведення касових операцій у банках передбачені інструкцією затвердженою НБУ, що призводило до збільшення розмірів цих відсотків та зменшення сум направлених на погашення тіла кредиту. За наявними платіжними документами у ОСОБА_2 за період з 01 січня 2006 року по 01 лютого 2016 року ним сплачено через касу Мукачівського відділення ПАТ ОТП ОСОБА_1 в рахунок погашення кредиту 14147,30 доларів США із яких Банком зараховано: 4360,09 доларів США на погашення тіла кредиту; 9787,21 доларів США на погашення відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином кредитор отримав прибуток, що у двічі перевищує зараховану ним суму на погашення тіла кредиту, яким чином кредитор визначив розмір відсотків за користування кредитом ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_3 не інформовані. Враховуючи викладене ОСОБА_2 вважає, що позовні вимоги позивача не відповідають реальним обставина справи, а умови кредитного договору щодо порядку розрахунку процентів за користування кредитом встановленого 3 частини № 1 та пунктом 1.4. Частини №2 Кредитного договору суперечать нормам чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини зокрема ст. 1056-1 ЦК України, сит. 11 Закону України Про захист прав споживачів, п.п.3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зазначає, що несправедливою умовою договору вважається встановлення дискримінаційних стосовно позичальника ОСОБА_2 правил зміни відсоткової ставки, так у п.3 частини №1 та у п.1.4 частини №2 Кредитного договору від 15 грудня 2005 року №ML - 801/021/2005 передбачено фінансову та плаваючу процентні ставки тому яка саме процентна ставка застосовувалась кредитором при нарахування відсотків за користування кредитними коштами у період з 01 січня 2006 року по 01 лютого 2016 року із наданих його представником розрахунків не вбачається. Також, зазначають, що кредитний договір №ML - 801/021/2005, укладено в іноземній валюті, і позивач був зобов'язаний під час укладення кредитного договору попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що валютні ризики в ході виконання зобов'язань за кредитним договором несуть саме вони та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що положення п.3 частини №1 та п.1.4 частини №2 Кредитного договору від 15 грудня 2005 року №ML 801/021/2005 укладеного між Акціонерним комерційним банком Райффайзенбанк Україна та ОСОБА_2 є несправедливим. Тому на підставі вищенаведеного ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2 звертається до суду з зустрічною позовною заявою та просить визнати недійсними положення п.3 частини №1 та п.1.4 частини №2 Кредитного договору від 15 грудня 2005 року №ML - 801/021/2005, а також визнати недійсним Договір поруки № №SR-801/027/2005 від 15 грудня 2005 року, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору.

Сторони у судове засідання не зявилися, представник ПАТ «ОТП ОСОБА_1» ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подали заяви про слухання справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Нормою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 2 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 цього Кодексу встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1 статті 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що 15 грудня 2005 року між Акціонерно комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2, укладено кредитний договір №ML - 801/021/2005, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 500 доларів США, для придбання нерухомого майна, з кінцевою датою повернення 15 грудня 2020 року (Том І, а.с.5-14).

25 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОТП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2007 року, відповідно до якого сторони вирішили внести зміни та доповнення в Кредитний договір, а саме: викласти термін Розмір ОСОБА_5 в частині №1 Кредитного договору в наступній редакції: 132,08 (сто тридцять два, 08) доларів США Застереження 1: Розмір платежу складається із суми нарахованих процентів на фактичну суму Кредиту за фактичну кількість днів користування Кредитом та частини суми Кредиту, яка підлягає сплаті щомісячно. Застереження 2: Сторони прийшли до згоди, що у випадку зміни Плаваючої процентної ставки , в порядку передбаченому цим Договором. Розмір платежу змінюється Банком в односторонньому порядку (збільшується чи зменшується) в залежності від розміру зміни Плаваючої процентної ставки. Про зміну Розміру ОСОБА_5, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту зміни Плаваючої процентної ставки повідомляє Позичальника шляхом відправлення на поштову адресу Позичальника письмового повідомлення. Сторони розуміють, що така зміна Розмір ОСОБА_5 буде здійснена в силу настання вищевказаних умов та не потребує укладення будь-якого додаткового договору до цього Договору. Новий розмір ОСОБА_5 підлягає застосуванню з першого числа місяця наступного за місяцем закінчення чергового періоду дії попередньої Плаваючої процентної ставки (Том IV, а.с.84).

25 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОТП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2007 року, відповідно до якого сторони вирішили внести зміни та доповнення в Кредитний договір, а саме: Викласти термін Дата Платежу в частині №1 Кредитного договору в наступній редакції: 20 (двадцятого) числа кожного календарного місяця. Застереження: ОСОБА_6 ОСОБА_5 припадає на не Банківський день, а в такому разі застосовуються положення п.1.4.1.3 цього Договору (Том IV, а.с.85).

19 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством ОТП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року, відповідно до якого сторони домовились внести зміни та доповнення до даного Кредитного договору, а саме викладено Графік ОСОБА_5 в новій редакції (Том І, а.с.15-16).

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором - 15 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним банком Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №SR-801/027/2005, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобовязалася нести відповідальність за повне та своєчасне виконання Боржником ОСОБА_2 за виконання умов Кредитного договору (Том І, а.с.17-18). Відповідно до пункту 2.3 даного Договору, поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями Кредитного Договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за Борговими зобов'язаннями. Будь-яке посилання в тексті цього Договору на положення Кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної Сторони щодо змісту такого посилання. Так, відповідно до пункту 3.4 статті 3 даного Договору, обов'язок поручителя виконати Боргові зобов'язання виникає при отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою вказаною в цьому Договорі. Для дійсності вимоги Кредитор не зобов'язаний надавати Поручителю підтвердження виконання Боргових зобов'язань Боржником.

19 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством ОТП ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено Додатковий договір №1 до Договору поруки №SR-801/027/2005 від 15 грудня 2014 року, відповідно до якого сторони домовились внести зміни та доповнення до вищевказаного Договору поруки (Том І, а.с.19-20).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року, станом на 04 вересня 2015 року у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість, у сумі 7 790,60 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 171 024,70 гривень, з яких: 7211,61 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 158 314,31 гривень - залишок заборгованості за Кредитом; та 578,99 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 12 710,39 гривень - відсотки за користування кредитом (Том І, а.с.21).

05 серпня 2015 року ТОВ ОТП Факторинг Україна надіслано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Досудові вимоги за №1006 та 2006 про погашення заборгованості за кредитним договором №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року (Том І, а.с.22, 24).

Відповідно до заяви на видачу готівки №4 від 15 грудня 2005 року ОСОБА_2 отримав у Райффайзенбанк Україна грошові кошти в розмірі 11500 доларів США, що у еквіваленті складає 58 075 грн. (Том І, а.с.56).

Стороною відповідача у підтвердження виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року надано Таблицю виконання зобов'язань за період з 15 грудня 2005 року по 23 лютого 2016 року (Том І, а.с.57-60) та копії квитанцій (Том І, а.с.65-199).

Згідно розрахунку заборгованості по клієнту ОСОБА_2 за кредитним договором №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року станом на 01 березня 2016 року загальна сума заборгованості складає - 7072,34 доларів США; заборгованість по відсотках - 851,89 доларів США, а всього на загальну суму 7924,23 доларів США (Том І, а.с.209-212).

З порівняльної таблиці погашення кредитних коштів за кредитним договором від 15 грудня 2005 року за №ML - 801/021/2005 складеної представником ОСОБА_4,вбачається, що згідно квитанцій за період 2007 -2016 років, ОСОБА_2 погашено заборгованість у розмірі 14147,30 доларів США, яких: 4360,09 доларів США - тіло кредиту, а 9787,21 доларів США - відсотки (Том І, а.с235-239).

26 липня 2017 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду призначено судово - економічну експертизу фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (Том ІV, а.с.110-112), на виконання якої 02 липня 2018 року надійшов Висновок експерта за № 3983 судової-економічної експертизи складений 18 червня 2018 року (Том ІV, а.с.116-123), згідно якого : - дослідженням поданих документів встановлено, що вирішення питання чи відповідають умови визначені в пункті 3 частини №1 Процентна ставка за кредитом та пункті 1.4 частини 2 Плата за користування кредитом кредитного договору від 15 грудня 2005 року №ML - 801/021/2005 , укладеного між Акціонерним комерційним банком ОСОБА_7 Аваль, правонаступником якого з 2007 року є Публічне акціонерне товариство ОТП ОСОБА_7 та позичальником ОСОБА_2 правилам споживчого кредитування фізичних осіб передбаченими статтею 11 Закону України Про захист прав споживачів вимагає надання юридичної оцінки, що згідно із вимогами Науково методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 - не відноситься до предмету судово - економічної експертизи; - також встановлено, що ПАТ ОТП ОСОБА_7 при нарахуванні процентів за користування кредитними коштами в розрахунку заборгованості станом на 01 березня 2016 року дотримано вимоги пункту 2 частини 1 Кредитного договору №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року, відповідно до якого річна база нарахування процентів складала 360 днів у році; - також встановлено, що розраховані у відповідності до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, за умовами кредитного договору №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року, показники сукупної вартості кредиту становлять : реальна процентна ставка - 13,20% доларів США; абсолютне значення подорожчання кредиту - 13611,58 доларів США. Надана на дослідження копія кредитного договору №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року не містить інформації щодо сукупної вартості кредиту; - також встановлено, що наданий АТ ОТП ОСОБА_7 розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу станом на 01 березня 2016 року, відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року, договорам про внесення змін та даним розрахункових документів щодо погашення кредиту; - також встановлено, що діти відповідь на питання чи відповідають строки проведення касових операцій по нарахуванню процентів за користування кредитом та списанню їх на користь Банку за період з 01 січня 2006 року по 01 лютого 2016 року правилам здійснення касових операцій у Банку не представляється за можливе, оскільки Інструкція про касові операції в банках України затверджена постановою правління національного банку України 14 серпня 2003 року №337 та Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні затверджена Постановою Правління національного банку України 01 червня 2011 року за № 174 не передбачає регулювання строків проведення касових операцій по нарахуванню процентів та їх списанню; - також встановлено, що вирішення питання чи відповідає метод нарахування процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором від 15 грудня 2005 року №ML - 801/021/2005 вимогам Положення про споживче кредитування фізичних осіб Акціонерним комерційним банком ОСОБА_7 Аваль, правонаступником якого з 2007 року є Публічне акціонерне товариство ОТП ОСОБА_7 не представляється за можливе, оскільки клопотання експерта щодо надання додаткових документів не було задоволене; - також встановлено, що дати відповідь на питання, який є фактичний залишок заборгованості за кредитним договором №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року станом на 01 лютого 2016 року не представляється можливе, оскільки вирішення завдань, передбачених змістом поставленого на вирішення експертизи запитання потребує проведення ревізійних дій, що згідно із вимогами Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 5375 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за №705/3145 не належить до завдань економічної експертизи.

Розглядаючи позовні вимоги ПАТ ОТП ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за Договором кредиту №ML - 801/021/2005 від 15 грудня 2005 року, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статтей 526, 527 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

На підставі статтей 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків.

У відповідності до статтей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором

За правилами статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з частини 1 статті 524 Цивільного кодексу України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Частиною 1 та 2 статті 533 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

ОСОБА_6 вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2005 року ОСОБА_2 уклав Кредитний договір за №ML - 801/021/2005 з Акціонерно комерційним банком Райффайзенбанк Україна (правонаступником якого є ПАТ ОТП ОСОБА_7) та отримав кредит у розмірі 11500 доларів США. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 15 грудня 2005 року, між ОСОБА_3 та Банком укладено договір Поруки №№SR-801/027/2005, яким у пункті 3.1 статті 3 визначено, що у випадку невиконання Боржником боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором, Кредитор має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання Боргових Зобов'язань в повному обсязі чи в частині.

Таким чином позивач виконав свої зобовязання перед відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а останні належним чином не виконали умови Кредитного договору №ML - 801/021/2005 та договору Поруки №№SR-801/027/2005 від 15 грудня 2005 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення.

Розглядаючи зустрічні позовні ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 4 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто необхідною умовою є єдність волі і волевиявлення.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України). Так, договору як юридичному факту властиві такі ознаки : 1) в договорі виявляється воля не однієї особи (сторони), а двох чи декількох, причому волевиявлення учасників за своїм змістом мають збігатися і відповідати одне одному; 2) договір - це така спільна дія осіб, яка спрямована на досягнення певних цивільно - правових наслідків : на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. ОСОБА_6 положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди хоча б однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40 цс 13 дійшла до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - трете, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Укладаючи договір, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач при укладенні договору отримав свій екземпляр, з текстом якого ознайомився та свою згоду з його умовами скріпив особистим підписом на кожній сторінці договору. При цьому розмір процентної ставки був зазначений у договорі.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що під час укладення кредитного договору з боку банку існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки та сукупної вартості кредитного договору і такими діями відповідача позивача було введено в оману, суду не надано.

Питання про судові витрати суд вирішує згідно ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

Первісний позов ПАТ ОТП ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 та ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_7», адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ідентифікаційний код: 21685166 суму заборгованості за кредитним договором № ML-801/021/2005 від 15.12.2005 року у розмірі 171 024, 70 (сто сімдесят одна тисяча двадцять чотири) гривні 70 копійок з яких: залишок заборгованості за кредитом 7 211,61 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на дату подання позову з розрахунку 1 дол. США - 21, 9527 грн. складає 158 314, 31 грн.; відсотки за користування кредитом - 578,99 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на дату подання позову з розрахунку 1 дол. США - 21,9527 грн. складає 12 710, 39 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_7», адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ідентифікаційний код: 21685166 судовий збір в розмірі 1 282 (одна тисяча двісті вісімдесят дві) гривні 69 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_7», адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ідентифікаційний код: 21685166 судовий збір в розмірі 1 282 (одна тисяча двісті вісімдесят дві) гривні 69 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП ОСОБА_7», ОСОБА_3 про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14 грудня 2018 року.

Головуючий В.М.Довжанин