Справа № 405/7069/17
Провадження №2/405/1492/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Л.А.

при секретарі - Береді Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу № 405/7069/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ради міста Кропивницького, ОСОБА_3 комунальної власності ОСОБА_2 ради міста Кропивницького про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ради міста Кропивницького про визнання права власності в порядку спадкування, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що 18.09.2013 року померла її (позивача) мати ОСОБА_4, якою 26 листопада 2010 року за життя було зроблено розпорядження, оформлене заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрованим в спадковому реєстрі за № 50372370 (в реєстрі нотаріальних дій за № 1691), згідно з яким все належне на момент її смерті майно, вона заповідає їй (позивачу) ОСОБА_1 На момент смерті ОСОБА_4 їй на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. 11.11.2013 року вона (позивач) звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 13.10.2015 року за № 133/02-14 вчинення нотаріальної дії(видача свідоцтва про право на спадщину), а саме на квартиру АДРЕСА_1 не є можливим, в звязку з тим, що біржовий договір купівлі продажу вказаної квартири не входить до переліку документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Також позивач зазначила, що за час свого життя її (позивача) мати ОСОБА_4 не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру та не виготовила на власне імя правовстановлюючі документи.

З огляду на викладене вище, позивач зазначила, що вона не має можливості оформити свої спадкові права після смерті матері та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у звязку з чим та з посиланням на ст. ст. 321, 1216, 1218 ЦК України просила визнати за нею (ОСОБА_1О.) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 27 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ради міста Кропивницького про визнання права власності в порядку спадкування залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: шляхом усунення розбіжностей в написанні прізвища позивача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року за клопотанням представника позивача залучено до участі в даній цивільній справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 комунальної власності ОСОБА_2 ради міста Кропивницького

Крім того, ухвалою суду від 18 квітня 2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Окрім того, ухвалою суду від 16 травня 2018 року витребувано у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 належним чином завірені копії спадкової справи № 30/2013, заведеної 11.11.2013 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_4, яка померла 18 вересня 2013 року, а також інформацію щодо кола спадкоємців, витяг (інформаційну довідку) зі спадкового реєстру.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7 (діє на підставі ордеру серія КР 378267) в судове засідання подав заяву, зареєстровану в суді 15.06.2018 року за вх..№15476, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ради міста Кропивницького в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача подав до суду заяву від 18.04.2018 року за вх. № ЕП-1722/18, в якій просив розглянути справу без його (представника відповідача) участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 комунальної власності ОСОБА_2 ради міста Кропивницького в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву за вх.№12065 від 14.05.2018 року, в якій просив розглянути справу без участі представника ОСОБА_3 комунальної власності ОСОБА_2 ради міста Кропивницького на підставі наявних у справі доказів та в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи за № 30/2013 (та за номером реєстрації у Спадковому реєстрі за №77), зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спадкові правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час як стаття 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_8, народилася 06 листопада 1952 року, її батьками в свідоцтві про народження серії ЯК № 421974, виданого 21 листопада 1952 року, зазначені в графі «Батько» - ОСОБА_9, в графі «Мати» - ОСОБА_4, актовий запис за № 1438.

28 липня 1973 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_10, який був зареєстрований відділом РАЦС Радянського району м. Макіївка Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №314, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Коротич».

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 травня 1999 року ОСОБА_4, як Покупець за Договором, від імені якої та за дорученням діяв брокер брокерської контори ТОВ «Рекламне агентство Інкопмарк» ОСОБА_11 уклала з ОСОБА_12, як Продавцем за Договором, від імені якої та за дорученням діяв брокер брокерської контори ТОВ «Агенство нерухомості Інкопмарк» ОСОБА_13, на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-контракт» договір купівлі-продажу квартири під № 50 в будинку під № 41, що знаходиться по вул. Шевченка в м.Кіровограді.

Відповідно до п. 7 Договору покупець набуває права власності на вказану частину жилого будинку з моменту укладення цього договору і реєстрації його на біржі.

Відповідно до п.15 Договору на виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації в Кіровоградському обласному бюро технічної інвентаризації.

На підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» договір зареєстровано на УТБ «Інкопмарк-Контракт», який не підлягає нотаріальному засвідченню, реєстраційний номер 296.

Відповідно до реєстраційного напису на документі про право особистої власності домоволодіння за № 41 по вулиці Шевченко в м. Кіровограді кв. 50 зареєстровано ОКП «Кіровоградське ООБТІ» на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.1999 року , реєстраційний номер 296.

26 листопада 2010 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1691, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1.

18 вересня 2013 року мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 173870, виданого міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 19 вересня 2013 року, актовий запис № 2369.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1

При цьому, за інформацією приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 07 червня 2018 року за вих. № 75/01-16 за даними Спадкового реєстру (Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №35707691 від 11 листопада 2013 року) після смерті ОСОБА_4, померлої 18 вересня 2013 року, заведена спадкова справа за №30/2013 від 11.11.2013 року на підставі заяви громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про прийняття спадщини за заповітом (заява зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за номером 77). Крім зазначеної заяви, 18 березня 2014 року надійшла заяви сина померлої громадянина ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, про прийняття спадщини, справжність підпису на якій засвідчено державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори ОСОБА_15 13 березня 2014 року за реєстровим №3-334 (заява зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 18 березня 2014 року за №10). Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5 26 листопада 2010 року за реєстровим номером 1691, згідно з яким вона заповіла все її майно, права та обовязки ОСОБА_1, єдиною спадкоємицею ОСОБА_4, померлої 18 вересня 2013 року є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка прийняла спадщину у встановлені чинним законодавством строки.

Як вбачається з фотокопії спадкової справи №30/2013 до майна померлої 18 вересня 2013 року ОСОБА_4, заведеної 11 листопада 2013 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, з заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована під № 77, 11 листопада 2013 року звернулася її донька (позивач) ОСОБА_1

Стаття 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною (ч.1 ст.1270, ч.ч.1, 5 ст.1273 ЦК України).

Встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 є її донька позивач ОСОБА_1, яка прийняла спадщину в порядку ст.1269 ЦК України, шляхом подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору.

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 13.10.2015 року за № 133/02-14 щодо розяснення заявнику ОСОБА_1 стосовно оформлення спадщини, приватним нотаріусом заявнику розяснено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, який поданий в якості правовстановлюючого документа на спадкове майно, зареєстрований на товарній біржі 22.05.1999 року за реєстровим номером 296, не входить до переліку документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Для вирішення питання успадкування заявнику рекомендовано звернутися до суду.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Частиною 2 ст.1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як передбачено ст.128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, чинного на час укладення договору купівлі-продажу 22.05.1999 року право власності (право оперативного управління) виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, згідно зі ст. 227 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент укладання вищевказаного договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах обєктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 2008 року розяснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу ( в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», (п.3.1) державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за №157/6445(з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З врахуванням вищенаведеного та приймаючи до уваги, що договір купівлі-продажу квартири від 22 травня 1999 року, який був укладений на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-контракт» та який було зареєстровано на УТБ «Інкопмарк-Контракт», за реєстровим номером №296, не був нотаріально посвідчений, при цьому, судом відзначається, що ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року), а також ст.49 Закону України «Про власність» набула права власності на квартиру АДРЕСА_2, і правомірно володіла зазначеним майном, більш того, зазначений договір купівлі-продажу від 22 травня 1999 року відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), був зареєстрований в БТІ та у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, і відповідні докази цьому відсутні, приймаючи також до уваги, що позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити спадкові права в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, яка померла 18 вересня 2013 року, суд приходить до висновку щодо доведеності позовних вимог та вважає за можливе визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 (колишня назва м. Кіровоград), в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, яка померла 18 вересня 2013 року.

Крім того, при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, а також приймаючи до уваги, що позивач по справі ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка була чинною на час звернення позивача до суду з даним позовом, як інвалід ІІ-ої групи звільнена від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях, приймаючи до уваги, що рішення суду, ухвалене на користь позивача, то судові витрати по справі відповідно до положень ст. 141 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 76, 77, 79, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ради міста Кропивницького, ОСОБА_3 комунальної власності ОСОБА_2 ради міста Кропивницького про визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_4, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, яка померла 18 вересня 2013 року.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_16