Справа № 369/4543/17
Провадження № 2/369/168/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Ковриженко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім»єю, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім»єю, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ майна, посилаючись на те, що в період з березня 2007 року по серпень 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали як чоловік та дружина однією сім»єю без реєстрації шлюбу. За період їхнього спільного проживання з відповідачем однією сім»єю між ними склалися відносини, притаманні подружжю: вони проживали разом, були пов»язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали по відношенню один до одного взаємні обов»язки.

Той факт, що сторони проживали однією сім»єю з березня 2007 року по серпень 2015 року, можуть своїми показаннями підтвердити свідки, яким відомі обставини їх спільного проживання. Крім того, існує ряд документів (письмових доказів), з яких вбачається факт їхнього спільного проживання однією сім»єю.

Так, за період спільного проживання однією сім»єю сторонами було придбано цінне майно, а саме трикімнатну квартиру № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, та автомобіль марки Рено моделі «KOLEOS», д.н.з. НОМЕР_1. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10 листопада 2009 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 15 липня 2010 року. При цьому, вищевказане спільне майно зареєстроване за відповідачем, хоч і вважається спільною сумісною власністю сторін.

Зазначена квартира і автомобіль є об»єктами права спільної сумісної власності сторін.

Тому, 31 січня 2008 року відповідачем в інтересах сім»ї було укладено з ТОВ «Фінансова компанія «Фінбуд» договір про участь у Фонді фінансування будівництва. Відповідно до вказаного договору вони фінансували будівництво їхньої майбутньої квартири.

Відповідно до свідоцтва про участь у Фонді фінансування будівництва від 05 лютого 2008 року № 1-58/31/-01/1 відповідач вніс перший грошовий внесок за об»єкт інвестування (квартиру) в сумі 248040 грн.. Дані кошти були набуті сторонами спільно за період проживання однією сім»єю.

В подальшому кошти для інвестування будівництва квартири сторони змушені були взяти в кредит в АКБ «Укрсоцбанк». В зв»язку з чим 20 лютого 2008 року відповідачем було укладено Кредитний договір № 44.29-48-99/1. Згідно з вказаним договором банком було надано в кредит кошти в сумі 58 934 доларів США для інвестування будівництва вказаної квартири.

Також 20 лютого 2008 року позивачкою було укладено договір поруки № 44.02-13-158/1, відповідно до якого вона зобов»язалась перед банком відповідати всім своїм майном за виконання відповідачем кредитного договору.

Також 20 лютого 2008 року відповідачем було укладено Іпотечний договір № 44.02.-13-157/1, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру.

Відповідно до свідоцтва про участь у фонді фінансування будівництва від 21 лютого 2008 року № 1-58/31-01/2 відповідачем було внесено грошовий внесок за об»єкт інвестування (квартиру) в сумі 543 889 грн. 71 коп..

Таким чином, 21 лютого 2008 року сторонами було повністю сплачено інвестування будівництва квартири в сумі 791 929 грн. 71 коп..

01 вересня 2009 року відповідачу по Акту приймання-передачі було передано об»єкт інвестування (спірну квартиру), а 10 листопада 2009 року за відповідачем було зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Станом на 06 липня 2010 року зобов»язання по кредитному договору від 20 лютого 2008 року сторонами було виконано перед АКБ «Укрсоцбанк», кредитні кошти було повернуто, що підтверджується довідкою від 06 липня 2010 року.

Крім того, в інтересах сім»ї сторонами було вирішено придбати автомобіль, в зв»язку з чим відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу від 09 липня 2010 року, на підставі якого ними було придбано автомобіль НОМЕР_2, вартістю 284 700 грн.. Після укладення даного договору сторонами було внесено перший внесок в сумі 24 000 грн..

Згодом відповідачем було укладено 19 липня 2010 року договір банківського рахунку фізичної особи, згідно з яким за заявою відповідача банк надає на банківський рахунок останнього грошові кошти за винагороду.

Кредитні кошти в сумі 113 880 грн., взяті в банку для придбання автомобіля НОМЕР_3, станом на 14 серпня 2012 року сторонами були повністю повернуті. Також в оплату вартості вказаного автомобіля ними було сплачено їх спільних коштів в сумі 146 820 грн.. В цілому сторони сплатили за автомобіль 284 700 грн. та набули права спільної сумісної власності на нього.

Таким чином, за період проживання однією сім»єю сторонами було придбано вищевказані квартиру та автомобіль.

Крім того, за період з вересня 2009 року по січень 2010 року сторони спільно в квартирі здійснювали ремонт та облаштування. Ремонт, закупівля меблів, побутової техніки також відбувалися за спільні грошові кошти.

13 квітня 2010 року вона зареєструвала своє місце проживання у їх з відповідачем спільній квартирі, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті.

Також на підтвердження того факту, що вищевказане майно є їх спільною сумісною власністю, свідчать довіреності на право керування та розпорядження вказаним автомобілем, видані на ім»я позивача і відповідача, поліс страхування.

Крім того, підтвердженням факту того, що позивач проживала з відповідачем однією сім»єю, є також заповіт, складений відповідачем на ім»я позивачки, згідно з яким відповідач на випадок своєї смерті заповів позивачці все своє майно.

Однак, безспірним підтвердженням того факту, що позивач проживала з відповідачем однією сім»єю, є Іпотечний договір від 20 лютого 2008 року та Договір кредиту від 20 лютого 2008 року.

Так, в п. 1.6. Іпотечного договору вказано, що спірна квартира є об»єктом спільної сумісної власності (позивача і відповідача), оскільки набута в період проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, і відповідно до вимог ст. ст. 60, 65, 74 СК України передається в іпотеку за згодою позивачки.

Також безспірним підтвердженням того, що сторони проживали однією сім»єю та набули спірне майно у спільну власність, є заява позивачки, викладена на сторінці «6» Кредитного договору, згідно з якою вона, проживаючи на момент підписання цієї заяви однією сім»єю з відповідачем, надає згоду останньому на укладення кредитного договору.

Таким чином, матеріалами справи безспірно підтверджено факт того, що на момент придбання спірного майна сторони проживали однією сім»єю, та факт того, що спірне майно є їхньою спільною сумісною власністю.

Згодом, в червні 2013 року їй запропоновано було роботу в м. Дніпрі, і обговоривши це питання, вона з відповідачем вирішили, що позивач поїде у відрядження. В свою чергу, в серпні 2013 року відповідач повідомив, що також від»їзжає на роботу до Тайланду. Сторони домовились, що відповідач теж поїде в це відрядження. Під час відряджень сторони підтримували сімейно-шлюбні відносини, а в червні 2014 року повернулись в м. Київ в спірну квартиру і надалі разом проживали однією сім»єю.

Однак, в серпні 2015 року відповідач повідомив, що знову повертається до Тайланду, і з Тайланду він повідомив, що можливо залишиться там проживати тривалий час, а можливо-назавжди. Позивачка намагалась налагодити стосунки, однак відповідач не бажав повертатись.

Таким чином, позивачка залишилась проживати в Україні, в їх спільній квартирі, а відповідач залишився в Тайланді.

Однак, 11 січня 2017 року відповідач повідомив позивачку, що вважає, що спірна квартира і автомобіль належать тільки особисто йому, та що вона не має жодних прав на це майно. Крім того, відповідач повідомив, що вона повинна виселитись з квартири і повернути йому автомобіль.

Позивач вважала, що це є порушенням її прав, оскільки згідно з нормами Сімейного кодексу України вона має право на ? частину вказаного майна, в зв»язку з чим вона звернулась за захистом своїх прав до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 69, 70, 74 СК України просила встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за період з березня 2007 року по серпень 2015 року; Визнати об»єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області; В порядку поділу майна припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області та визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частину квартири № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області; Визнати об»єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; В порядку поділу майна припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину автомобіля марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частину автомобіля марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; В порядку поділу майна залишити право власності за ОСОБА_2 на ? частину квартири № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області; В порядку поділу майна залишити право власності за ОСОБА_2 на ? частину автомобіля марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 і представник позивача не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи представник позивача повідомлялася належним чином, представник позивача подала суду заяву, в якій позов підтримала і просила його задовольнити та розглянути справу у її відсутності. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 під час розгляду справи по суті надавала суду свої пояснення, в яких позов підтримала і просила його задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 і його представники не з»явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду подана заява представників відповідача, у якій представники відповідача просили розглянути справу у їхню відсутність. У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 під час розгляду справи по суті надали суду свої пояснення, в яких позов не визнали і заперечували проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, показання свідків, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею ( ним ) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до вимог ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за вас шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 листопада 2009 року ОСОБА_2 належить на праві приватної власності трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 85,0 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м..

Відповідно до умов п. п. 1.1., 1.2. Договору кредиту № 44.29-48-99/І від 20 лютого 2008 року між ОСОБА_3 банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2, кредитор ОСОБА_3 банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 58 934 доларів США 00 центів зі сплатою 13% річних. Сплата процентів здійснюється не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому видані кредитні кошти. Погашення суми основної заборгованості по кредиту здійснюється до 10 числа кожного місяця, починаючи з березня 2008 року згідно графіку; З кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 19 лютого 2033 року, на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до умов п. 1.2. Договору кредиту № 44.29-48-99/І від 20 лютого 2008 року кредит надається позичальнику на наступні цілі: для інвестування у житлове будівництво трьохкімнатної квартири-будівельний номер 58, загальною проектною площею 87,71 кв.м., що будується за адресою: вул. Пушкіна, 1, м. Боярка, Київської області, відповідно до Договору № 1-58/31-01 про участь у Фонді фінансуванні будівництва виду «А» Новий Світ від 31 січня 2008 року (з усіма змінами і доповненнями, в тому числі Додаткова угода від 20 лютого 2008 року), укладеного між Позичальником, АКБ «Укрсоцбанком» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінбуд», Договору уступки майнових прав на нерухомість № 58/31-01 від 20 лютого 2008 року (з усіма змінами і доповненнями, в тому числі Додаткова угода від 20 лютого 2008 року), укладеного між Позичальником, АКБ «Укрсоцбанком», та ТОВ «Фінансова компанія «Фінбуд».

Згідно п. п. 1.3.1., 1.3.3. даного Договору кредиту № 44.29-48-99/І від 20 лютого 2008 року в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов»язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає з Позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, для придбання якого згідно п. 1.2. цього договору надається кредит, заставною 543 889 грн. 71 коп. за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день укладення Договору, із розрахунку 100 доларів США=505,00 грн., становить 107 700 доларів США 93 центи. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, а обтяження майнових прав на квартиру іпотекою реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку. В якості забезпечення з позичальником виконання своїх зобов»язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків сторони укладають Договір поруки з фізичною особою ОСОБА_1, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником обов»язків за цим Договором у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник.

У вказаному Договорі кредиту № 44.29-48-99/І від 20 лютого 2008 року зазначена заява ОСОБА_1 в тому, що вона, ОСОБА_1, проживаючи на момент підписання цієї заяви однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, цією заявою надає йому свою згоду на укладення вищевказаного договору. ОСОБА_1 підтверджувала, що з умовами вищевказаного договору ознайомлена, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень немає. Умови вищевказаного договору погоджує.

20 лютого 2008 року між ОСОБА_3 банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № 44.02-13-157/І, відповідно до умов п. 1. якого іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов»язань за Договором кредиту № 44.29-48-99/І від 20 лютого 2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, загальною проектною площею 87.71 кв.м., що знаходиться на 4 поверсі секції ІІІ в житловому будинку, що буде розташований за адресою: вул. Пушкіна, 1 в м. Боярка, Київської області.

Згідно умов п. 1.6. вказаного Іпотечного договору № 44.02-13-157/І іпотекодавець ОСОБА_2 свідчить, що предмет іпотеки є об»єктом спільної сумісної власності, оскільки набутий ним у період проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 і, відповідно до статей 60, 65, 74 Сімейного кодексу України, передається в іпотеку за згодою ОСОБА_1, що викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_4. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20 лютого 2008 року, реєстровий № 2076, зміст якої доведено до відома Іпотекодержателя.

19 липня 2010 року між ПАТ «Індустріально-Експортним банком», як кредитором, позичальником ОСОБА_2 і поручителем ОСОБА_1 був укладений Договір поруки № 350/737350-П, відповідно до умов п. 1.2. якого сторони встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов»язання перед Банком відповідати в повному обсязі по зобов»язаннях позичальника, які виникають з Кредитного договору № 350/737350 від 19 липня 2010 року, за умовами якого ОСОБА_5 надає Позичальнику кредит в розмірі 113880 грн., а позичальник зобов»язується перед Банком повернути кредитні кошти шляхом щомісячної сплати суми кредиту (частини кредиту) згідно Графіку погашення заборгованості за Кредитним договором та щомісячної сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,00%, а також штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлений Кредитним договором. Строк виконання зобов»язань за Кредитним договором -не пізніше 18 липня 2013 року.

Відповідно до умов п. 1.3. Договору поруки сторони встановлюють, що зобов»язання поручителя перед Банком є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим Договором та вказаних в п. 1.2. Договору-не потребують.

Відповідно до наданої суду ПАТ «Креді ОСОБА_5» від 29 січня 2018 року належним чином завіреної копії заяви-згоди ОСОБА_1 від 19 липня 2010 року до договору застави від 19 липня 2010 року № 7/66339, укладеного між ПАТ «Індустріально-Експортний банк» і ОСОБА_2, вбачається, що вона, ОСОБА_1 цією заявою надає згоду особі, якою є ОСОБА_2, з яким вона проживає однією сім»єю, але не перебуває в шлюбі, на отримання кредиту в ПАТ «Індекс-Банк» в сумі 113880 грн., строком з 19 липня 2010 року по 18 липня 2013 року включно, під 0.00% річних та передачу в заставу Банку майна, а саме транспортного засобу марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, до повного погашення боргових зобов»язань Позичальника перед Банком, згідно умов Кредитного договору № 350/737350 від 19 липня 2010 року. З видом та розміром процентної ставки, що застосовується за Кредитним договором, а також іншими умовами Кредитного договору та Договору застави, ознайомлена, його зміст та наслідки їй зрозумілі.

09 липня 2010 року між ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» і ОСОБА_2 був укладений Договір № 277 купівлі-продажу транспортного засобу в кредит, відповідно до умов якого покупець зобов»язується оплатити та прийняти, а продавець передати у власність покупцю автомобіль RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, білого кольору. Ціна договору складає 284 700 грн., в т. ч. ПДВ-47450,00 грн..

З матеріалів справи також вбачається, що 21 лютого 2012 року ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам»яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, діючи добровільно, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, а саме усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачці у справі. Цей заповіт був посвідчений 21 лютого 2012 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6.

Також 27 жовтня 2010 року і 29 липня 2014 року ОСОБА_2 були видані довіреності, відповідно до якої, зокрема від 29 липня 2014 року, на виконання договору доручення, укладеного між ним і ОСОБА_1 29 липня 2014 року в усній формі, на підставі ч. 1 ст. 1007 ЦК України, видано ним довіреність ОСОБА_1 на здійснення розпорядження з правом продажу, передачі в оренду належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САА 716482, виданого РВ ДДАІ МВС України 15 липня 2010 року автомобілем марки «RENAULT KOLEOS» VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрованого у РВ ДДАІ МВС України 15 липня 2010 року. У довіреності від 27 жовтня 2010 року ОСОБА_2 надав право ОСОБА_1 визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля, страхувати автомобіль, слідкувати за технічним станом автомобіля, здійснювати його поточний ремонт, замінювати деталі (прилади), що вийшли з ладу, та виконувати інші дії.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала свідчення суду, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у цивільному шлюбі з квітня місяця 2007 року, про що ОСОБА_1 розповіла їй в квітні 2007 року. В травні 2007 року свідок позичила у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 10 000 грн.. Позивач і відповідач розповідали в 2007 році свідку, що вони планували жити разом сім»єю, планували здійснювати покупки і влаштувати спільний відпочинок. У березні 2010 року свідок їздила в спірну квартиру до ОСОБА_1, де позивачка і відповідач спільно зробили ремонт. ОСОБА_1 розповідала свідку, що їм з ОСОБА_2 важко було отримати кредит на квартиру. Влітку 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвали стосунки. Свідок вказувала, що вдома у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вона була дуже рідко, і останні роки взагалі в них вдома не була.

Свідок ОСОБА_8 надав свідчення суду, що він знайомий з ОСОБА_2 з 2002-2003 року. ОСОБА_2 з літа 2008 року проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, четвертий поверх, візуально знає, а номер квартири не пам»ятає, бо це була новобудова. ОСОБА_2 попросив у нього гроші в травні місяці 2008 року в розмірі 200 000 грн. на придбання квартири, і він, свідок, йому позичив, а ОСОБА_2 написав свідку розписку про позику грошових коштів, однак цієї розписки у свідка на даний час немає. У 2005, 2006 р.р. і десь до 2010 року існувала фірма, де вони продавали програмне забезпечення, в якій свідок і ОСОБА_2 були співзасновниками. У 2010 році фірма розпалась, бо не було прибутку. Як вказував свідок, відповідач ОСОБА_2 був забезпеченою людиною, бо мав гарні заробітки. Гроші в розмірі 200 000 грн. ОСОБА_2 повернув десь у 2015 році. Відповідач повертав свідку борг частинами десь у 2011 році. З 2010 року по кінець 2014 року реально свідок відбував покарання у місцях позбавлення волі. Коли ОСОБА_2 віддав гроші свідку, то попросив свідка написати розписку у 2015 році, що гроші повернуто повністю. Свідок зазначав, що ОСОБА_9 представляв йому ОСОБА_1, як дівчину.

Свідок ОСОБА_10 надав свідчення суду, що він знайомий з ОСОБА_2 з 2002 року. Свідок і ОСОБА_2 були партнерами по бізнесу. З початку 2010 року ОСОБА_2 жив у м. Боярка. Свідок позичив гроші ОСОБА_2 у 2011 році в сумі 7000 доларів США, однак ОСОБА_2 розписку про одержання в позику грошей не писав. Свідок написав розписку ОСОБА_2 в кінці 2017 року-початку 2018 року про повернення ОСОБА_2 йому грошових коштів. Гроші ж ОСОБА_2 повернув свідку одразу ж повністю в 2014 році. Свідок зазначав, що ОСОБА_2 не представляв йому ОСОБА_1, як свою дружину.

В обгрунтування заявлених позовних вимог про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім»єю, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ майна позивачем ОСОБА_1 надано суду достатньо належних і допустимих доказів.

А саме, згідно умов п. 1.6. Іпотечного договору № 44.02-13-157/І іпотекодавець ОСОБА_2 свідчить, що предмет іпотеки є об»єктом спільної сумісної власності, оскільки набутий ним у період проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 і, відповідно до статей 60, 65, 74 Сімейного кодексу України, передається в іпотеку за згодою ОСОБА_1, що викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_4, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20 лютого 2008 року, реєстровий № 2076, зміст якої доведено до відома Іпотекодержателя. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 особисто засвідчував, що квартира є спільною власністю сторін у справі.

Також доказами того, що позивач і відповідач до 2008 року проживали однією сім»єю, є заяви позивача ОСОБА_1 про те, що вона, як особа, яка має право на спірне майно, не заперечувала проти передання цього майна в іпотеку і заставу. Саме за згодою позивачки передавалась в іпотеку квартира та передавався в заставу автомобіль. В цих заявах згода позивачки надавалась у зв»язку з тим, що іпотечне і заставне майно є об»єктом права спільної сумісної власності сторін у справі.

Крім того, в Договорі кредиту від 20 лютого 2008 року, який надавався на придбання спірної квартири, викладена заява-згода позивачки ОСОБА_1, в якій зазначено, що вона, проживаючи на момент підписання цієї заяви однією сім»єю з відповідачем, надає свою згоду на отримання кредиту для придбання квартири. Тобто кредит на придбання квартири надавався відповідачу ОСОБА_2 за згодою позивачки ОСОБА_1, і суду можливо дійти висновку, що у вказаний період сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах.

Факт ведення спільного господарства позивачкою і відповідачем підтверджується наявністю договорів кредиту, іпотеки, застави, в яких зазначено, що автомобіль і квартира набуті під час спільного проживання однією сім»єю позивачки і відповідача без реєстрації шлюбу.

Таким чином, письмові докази у справі свідчать про те, що позивач і відповідач перебували в сімейних стосунках як до 2008 року, так і на момент укладення договорів купівлі-продажу майна, та наявність факту ведення ними спільного господарства і наявність спільного бюджету. Факт ведення спільного господарства ОСОБА_2 і ОСОБА_1 підтверджується заявами-згодами ОСОБА_1 на одержання кредиту відповідачем, на передачу квартири в іпотеку та передачу автомобіля в заставу, договорами поруки, де поручителем за зобов»язаннями ОСОБА_2 виступала саме ОСОБА_1.

Також з наявних в матеріалах справи договору № НОМЕР_4 від 11 грудня 2009 року, договору № 2101 від 21 січня 2010 року, договору поруки від 17 листопада 2009 року позивач ОСОБА_1 здійснювала замовлення і сплачувала кошти за установку ролетів, натяжних стель, виготовлення і встановлення меблів в спірній квартирі, займалась ремонтом в квартирі.

Крім того, з наявної в матеріалах справи квитанції від 19 червня 2010 року позивачем ОСОБА_1 внесені грошові кошти в сумі 24000 грн. за оплату спірного автомобіля. Також, як вказано в п. 6.10 договору застави автомобіля згода дружини заставодавця, якою являється ОСОБА_1 на укладення цього договору застави, викладена в заяві-згоді від 19 липня 2010 року. З заяви-згоди ОСОБА_1 вбачається, що перебуваючи в фактичних сімейних відносинах на момент передачі автомобіля, який є спільною власністю-вона не заперечує щодо передачі його в заставу, і зміст ст. ст. 60, 65 СК України їй роз»яснено.

Вказані вище докази свідчать про те, що автомобіль набутий у власність під час перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у фактичних сімейних відносинах, і вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності.

Також в забезпечення виконання кредитних зобов»язань відповідачем по поверненню кредиту, взятого на придбання автомобіля, позивачкою ОСОБА_1 укладено договір поруки від 19 липня 2010 року, що свідчить про ведення сторонами спільного господарства.

Крім того, в розділі 6 договору поруки та в розділі 7 договору застави вказано, що зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання позивачки ОСОБА_1 і фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, що також є підтвердженням того, що сторони проживали разом.

Як вказувала представник позивача ОСОБА_1, відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте за час шлюбу, вважається спільною сумісною власністю і тоді, коли один з подружжя не мав самостійного заробітку, але в цей час займався веденням домашнього господарства.

Представник позивача зазначала, що ОСОБА_1 займалась веденням домашнього господарства, яке заключалось в приготуванні їжі, прибиранні помешкання, виконанні іншої хатньої роботи. Також крім ведення домашнього господарства, позивач ОСОБА_1 отримувала заробітну плату, яку вносила в спільний бюджет, та яка витрачалась на погашення кредитів, придбання їжі, речей домашнього вжитку.

Згідно відповіді Вінницької торгово-промислової палати від 19 жовтня 2017 року № 23-06-04/276, наданої ОСОБА_11, відповідно до діючої на момент звернення «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», згідно інформації довідкових цінових даних (Бюлетень автотоварознавця № 52), середня ринкова вартість колісного транспортного засобу Mitsubishi Lancer IX, 2006 року випуску, станом на 08 липня 2010 року, становить 11 360 доларів США, що еквівалентно 90 028 грн. по курсу НБУ. Ринкова вартість конкретного КТЗ може відрізнятись залежно від технічного стану, комплектації, пробігу, умов зберігання тощо.

Вказана довідка про приблизну вартість автомобіля не є належним доказом того, що автомобіль було продано саме за вказану в довідці суму.

Наявні в матеріалах справи страхові поліси, укладені позивачкою відносно спірного автомобіля, довіреності, видані відповідачем на ім»я позивачки в 2010 році, в 2014 році, довідка з банку, що відповідач надає право керування транспортним засобом позивачці, підтверджують факт проживання позивача і відповідача однією сім»єю та ведення ними спільного господарства.

Щодо розписки ОСОБА_10, то як вказував свідок, дані розписки були складені після того, як відповідач звернувся з проханням про їх написання набагато пізніше, а не в 2011 році. Також свідок Танасов суду надав свідчення, що відповідач повертав йому грошові кошти частинами на протязі тривалого часу, однак пізніше свідок надав свідчення, що в період з 2010 року по 2014 р.р. він відбував покарання в місцях позбавлення волі.

У зв»язку з цим показання свідків щодо позики відповідачем грошових коштів суд оцінює критично.

Також слід зазначити, що згідно наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ № 099413, виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 31 травня 2018 року, виданого повторно, 21 квітня 2007 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_12 розірвано, про що 21 квітня 2007 року складено відповідний актовий запис № 442.

Відповідно до вимог ст. 39 Сімейного кодексу України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 і представник позивача довели і надали суду достатньо доказів про наявність протягом з 22 квітня 2007 року по серпень 2015 року співжиття з ОСОБА_2, та ведення з відповідачем спільного господарства, прояву подружніх відносин перед третіми особами. Вказане підтверджується поясненнями представника позивача ОСОБА_1 та наявними доказами, які містяться в матеріалах справи, та показаннями свідків, оціненими судом в сукупності з усіма доказами у справі, які надані, як представником позивача, так і представниками відповідача, тому позов підлягає задоволенню частково, і слід встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 22 квітня 2007 року по серпень 2015 року; Визнати об»єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області; В порядку поділу майна припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області та визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частину квартири № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області; Визнати об»єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; В порядку поділу майна припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину автомобіля марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частину автомобіля марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; В порядку поділу майна залишити право власності за ОСОБА_2 на ? частину квартири № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області; В порядку поділу майна залишити право власності за ОСОБА_2 на ? частину автомобіля марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

В решті позову суд відмовляє у його задоволенні у зв»язку з необгрунтованістю заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються, в тому числі у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 5703 грн. 15 коп..

Вказані вище судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 39, 60, 69, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 22 квітня 2007 року по серпень 2015 року.

Визнати об»єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області.

В порядку поділу майна припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області та визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частину квартири № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області.

Визнати об»єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

В порядку поділу майна припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину автомобіля марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частину автомобіля марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

В порядку поділу майна залишити право власності за ОСОБА_2 на ? частину квартири № 58, яка розташована в будинку № 1 по вул. Пушкіна в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області.

В порядку поділу майна залишити право власності за ОСОБА_2 на ? частину автомобіля марки RENAULT KOLEOS VF1VY0C0VUC311253, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

У решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_5, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, гуртожитокАДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_6, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 5703 грн. 15 коп..

Повне рішення суду складено 12 липня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.