Справа №442/3307/18
Провадження №2/442/1425/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2018 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона, ОСОБА_1, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно від 04.02.2003 р., серії ВАС №866688, є власником квартири №1 у житловому будинку №12, що знаходиться по вул.Глібова у м.Дрогобичі, Львівської області, в якій зареєстроване місце її проживання та у якій вона фактично проживає. Після набуття нею права власності на вищевказану квартиру у неї вселились відповідачі - її донька ОСОБА_2 та її онук ОСОБА_3, як члени сімї власника та набули право користування цим житлом, зареєстрували своє місце проживання у ньому в установленому законом порядку. Починаючи з 2015 року відповідачі без поважних причин у квартирі №1 у житловому будинку №12, що знаходиться по вул.Глібова у м.Дрогобичі не проживають, оскільки виїхали на постійне проживання за межі України, а саме в Республіку Італія та не збираються повертатися на Україну. Ніякої допомоги від ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 вона не отримує, відповідачі не цікавляться долею їхньої сімї, її утриманням та утриманням квартири №1 у житловому будинку № 12, що знаходиться по вул. Глібова у м.Дрогобич. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню належної їм на праві власності квартири №1 у житловому будинку № 12, що знаходиться на вул. Глібова у м.Дрогобич, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 3 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які вона має оплачувати. Вона не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідача оскільки вона не проживає в квартирі. Вона є пенсіонером, а тому не може зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідача в даній квартирі, змушує її оплачувати за них кошти, в той час коли вони не користуються та не проживають в квартирі вже з 2015 року. Факт не проживання відповідачів у квартирі №1 у житловому будинку №12, що знаходиться по вул.Глібова у м.Дрогобич, Львівської області з 2015 року підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації. Враховуючи все вищезазначене, вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування квартирою №1 у житловому будинку №12, що знаходиться по вул.Глібова у м.Дрогобичі Львівської області, оскільки відсутні у ній без поважних причин понад 1 рік, а тому у неї виникла необхідність звернутися до суду.

В судове засідання ОСОБА_1 не з»явилася, однак від неї поступила заява, в якій просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідачі ОСОБА_2,ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися, не повідомивши причин, хоча були своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання через повідомлення на сайті суду. Керуючись ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2003р., спадкоємцем ОСОБА_4, померлого 22.07.2002 року є його дружина ОСОБА_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 23.06.2016р., складених комісією КП «Житлово-експлуатаційного об»єднання» та Актом за №105 про відсутність ( не проживання) особи за місцем реєстрації від 10.07.2018р., складених комісією КП «Управитель «Житлово-експлуатаційного об»єднання» Дрогобицької міської ради, згідно яких ОСОБА_2,ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживають з 2004 р. і по день обстеження; ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останнім немає.

Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІУ, здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні позивача ОСОБА_1 підлягають до задоволення, оскільки відповідачі ОСОБА_2,ОСОБА_3 протягом тривалого часу, тобто з 2004 р. і по день обстеження; ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останнім немає, що створює для позивача незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайвих осіб витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 280, 284, 354ЦПК України, ст. 319, 405 ЦК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір», суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою №1 у житловому будинку №12, що знаходиться по вул.Глібова у м.Дрогобичі, Львівської області.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 судові витрати в користь позивача ОСОБА_1, сплачений нею при поданні позову до суду, тобто судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Гарасимків Л.І.