Справа №442/3485/18
Провадження №2/442/1453/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

14 серпня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи : Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку,-

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування кватирою АДРЕСА_1. В обґрунтування позову, вказує на те, що вона є власником вказаної квартири, а відповідачі, колишня власниця квартири: ОСОБА_5 та її діти є зареєстровані в такій, однак там не проживають.

Формальна прописка відповідачів створює їй багато незручностей.

14.06.2018 року від відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради надійшов відзив, в якому вказують про те, що при вирішення питання стосовно визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 2005 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням категорично заперечують з метою захисту її житлових та майнових прав. Стосовно позовних вимог до інших відповідачів, покладаються на думку суду.

Позивачка позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Додатково пояснила, що їй не відоме місце проживання відповідачів. Спірну квартиру вона придбала у ОСОБА_2, однак така є непридатна для проживання. Реєстрація відповідачів є формальною. Позов просила задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причин своєї неявки не повідомляли, однак належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цих осіб повідомленими про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажними та розглянув справу у їх відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Представник третьої особи ОСОБА_6 відзив підтримав. Доповнив, що ними подавався запит у відділ поліції для з'ясування місця перебування відповідачів, зокрема, неповнолітніх дітей, однак жодної відповіді отримано не було. Щодо задоволення позову, то покладається на думку суду.

Суд, з'ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.10.2017 року ( справа №442/6634/17 ).

Відповідно до даних будинкової книги на вищевказану квартиру, в такій є зареєстрованими відповідачі : ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, однак останні не проживають у будинку з 2002 року, особистих речей, які б їм належали немає ( акт про не проживання особи за місцем реєстрації, затверджений 13.06.2018 року директором КП « Житлово-експлуатаційного об'єднання» Дрогобицької міської ради).

Відповідно до відповіді Дрогобицького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області від 25.07.2018 року №792/06-24, а також за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актові записи про смерть відносно відповідачів за період з 01.01.2011 року по даний час по м. Дрогобич Львівської області -відсутні

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України і гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України.

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Враховуючи, що відповідачі не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), суд приходить до висновку, що з припиненням права власності особи, тобто ОСОБА_2 на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника.

Отже, у зв'язку з відсутністю договірних відносин з власником будинку та припиненням права власності ОСОБА_2 на будинок відповідачі втратили право користування цим будинком, оскільки їх права похідні від прав колишнього власника будинку.

Що стосується визнання неповнолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірним житлом, заперечення в цій частині позов органу опіки, то суд не бачить підстав для відмови в цій частині позову, зокрема бере до уваги непридатний стан такої квартири для проживання. Більше того, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником.

Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які учасники судового розгляду посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням наведеного дійшов висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування кватирою АДРЕСА_1, знявши їх з реєстраційного обліку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду через суд Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.П. Хомик