Постанова

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 754/15871/16-ц

провадження № 61-7419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Поліщук Н. В., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовувало тим, що 25 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 7 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписана відповідачем заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг у сукупності складають кредитний договір.

Посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка станом на 08 листопада 2016 року становить 14 211,47 грн, із яких: 635,00 грн - складова заборгованості кредиту за ставкою 2,5 %; 1 804,33 грн - складова заборгованості кредиту за ставкою 2,9 %; 10619,21 грн. - складова заборгованості кредиту за ставкою 3,6 % та штраф відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 652,93 грн (процентна складова), а також просив стягнути судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності і це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка складається із: заборгованості за кредитом за ставкою 2,5% у розмірі 635,00 грн, заборгованості за кредитом за ставкою 2,9 % у розмірі 1 804,33 грн, заборгованості за кредитом за ставкою 3,6 % у розмірі 10 619,21 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн, штрафу (процента складова) у розмірі 652,93 грн. Вирішено питання судових витрат.

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що враховуючи строк дії картки (до 30 квітня 2015 року), та те, що відповідач здійснював сплату в рахунок погашення заборгованості (24 листопада 2015 року), банком при зверненні до суду (21 грудня 2016 року) строк позовної давності не пропущено.

У грудні 2017 року ОСОБА_4подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, свої зобов'язання за кредитним договором він припинив виконувати 01 грудня 2011 року, про що свідчить існування простроченої заборгованості у розмірі 314,03 грн пені. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Після закінчення строку дії договору банк не видавав грошових коштів, а він своїх зобов'язань не виконав. Позивач не надав жодного доказу підписаних ним анкет-заявок, договорів, додаткових угод, актів-звірки, листів які-б свідчили б про існування триваючих відносин та визнання ним зобов'язань перед банком.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 25 серпня 2011 року ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Цього ж дня між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 7 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з пунктом 2.1.1.2. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його ви користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн + 5 % від суми позову.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 договору.

Сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Відповідно до пункту 1.1.7.11 договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Наказом від 18 серпня 2014 року № СП-2014-6915682 змінено відсоткову ставку з 01 вересня 2014 року. Наказом від 18 лютого 2015 року № СП-2015-6552838 було змінено відсоткову ставку з 01 квітня 2015 року.

Відповідач належним чином не виконав умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 08 листопада 2016 року складає 14 211,47 грн.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як установлено статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Згідно з частиною другою статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами першою, другою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи убачається, що відповідач отримав кредитну картку, користувався кредитним лімітом та погашав заборгованість. Так, згідно з довідкою банку, ОСОБА_4 надано кредитну картку за № 998085 із терміном дії до 30 квітня 2015 року.

Крім того, відповідно до виписку з рахунку здійснював зняття коштів із картки та погашав заборгованість шляхом внесення коштів, що мало місце, зокрема, 24 листопада 2015 року.

Отже, суд апеляційної інстанції установивши, що відповідач користується кредитною карткою та визнає свої боргові зобов'язання за кредитним договором, прийшов до вірного висновку про стягнення заборгованості, оскільки ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у такому разі внаслідок порушення ним зобов'язання, заборгованість має бути стягнута у судовому порядку.

Посилання касаційної скарги на постанову Верховного Суду України № 6-103цс14, є безпідставними, оскільки у цих справах наявні інші правовідносини.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик