Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 675/2209/16-ц

провадження № 61-19370св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Ізяславська центральна районна лікарня Хмельницької області,

представник відповідача - Дунь Ігор Григорович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року у складі судді Демчука П. В. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Корніюк А. П., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позов до Ізяславської центральної районної лікарні Хмельницької області (далі - Ізяславська ЦРЛ Хмельницької області) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 06 серпня 1964 року працювала зубним лікарем стоматологічного відділення Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області. 31 березня 2016 вона була звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 червня

2016 року вона була поновлена на роботі.

Наказом головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 23 червня 2016 року № 68-п вона була поновлена на попередній роботі на посаді лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки, а згідно наказу головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 02 вересня 2016 року № 102-п була повторно звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників з 08 вересня 2016 року.

Вважає своє звільнення незаконним з тих підстав, що адміністрацією лікарні вона була попереджена про звільнення з роботи 05 вересня 2016 року, однак звільнили її 08 вересня 2016 року. Вважала, що в такому разі, не звільнивши її

05 вересня 2016 року, відповідач повинен був повторно попередити її про наступне скорочення через 2 місяці.

Крім того, зазначає, що посилання адміністрації Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області на наказ Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2000 року № 33, як на підставу звільнення, є незаконним. При скороченні посади не було враховане її переважне право на залишення на роботі. Фактично скорочення не відбулося, оскільки з трьох зубних лікарів була скорочена лише вона і станом на 01 вересня 2016 року посади, які підлягали скороченню, були наявні у штатному розписі.

Незаконним звільненням їй була заподіяна моральна шкода, яка полягала у приниженні її честі, гідності, та ділової репутації. Заподіяну моральну шкоду оцінила в 50 тис грн.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд поновити її на роботі в стоматологічному відділенні Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 січня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що при звільненні ОСОБА_1 Ізяславською ЦРЛ Хмельницької області не були порушенні норми трудового законодавства, а тому, враховуючи, що на момент звільнення позивача з посади лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки, у зв'язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України - 08 вересня 2016 року,

у стоматологічному відділенні були відсутні інші вакантні посади, а посади лікаря зубного та лікаря зубного дитячого виведені зі штатного розпису стоматологічного відділення, то відсутні підстави для задоволення позову останньої.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції про те, що на момент звільнення ОСОБА_1 у стоматологічному відділенні були відсутні інші вакантні посади, посади лікаря зубного так і лікаря зубного дитячого були виведені зі штатного розпису стоматологічного відділення, тому роботодавцем не було порушено вимог трудового законодавства при проведенні звільнення позивачки.

У касаційнійскарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Вказувала на те, що наказом Міністерства охорони здоров'я України від 11 травня 2016 року № 427 внесено зміни до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2000 року № 33 і відповідно до пункту 1 змін назву наказу викладено у новій редакції «Про примірні штатні нормативи закладів охорони здоров'я», а згідно пункту 2 наказу примірні штатні нормативи мають рекомендаційний характер. Зазначала про те, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 02 вересня 2016 року наказ Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2000 року втратив чинність. Посилалась на те, що фактично ні скорочення штатів стоматологічного відділення, ні заміни зубних лікарів лікарями стоматологами не відбулось. На день її звільнення і після звільнення посада зубного лікаря, яку вона займала, була у штатному розписі. Адміністрація лікарні наказом

від 01 липня 2016 року № 44-В попередила її про скорочення посади та про звільнення з роботи 05 вересня 2016 року, проте звільнення відбулось лише

08 вересня 2016 року, тобто пізніше ніж через два місяці після попередження,

а тому вказаний наказ втратив чинність і в адміністрації Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області не було підстав для звільнення.

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу

від Ізяславської центральної районної лікарні Хмельницької області, в якому зазначено про те, що оскаржувані судові рішення ухвалено без порушень норм чинного законодавства, тому касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 06 серпня 1964 року позивач ОСОБА_1 була призначена зубним лікарем Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області відповідно до наказу від 05 серпня 1964 року № 143-Л.

16 липня 1967 року ОСОБА_1 була призначена на посаду лікаря терапевтичної стоматології Ізяславської стоматологічної поліклініки, з 2008 року стала займати посаду лікаря зубного стоматологічного відділення Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області.

29 червня 2016 року головним лікарем Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області був виданий наказ № 122 про наступне скорочення з 05 вересня 2016 року лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки - 1 одиниця, та лікаря зубного дитячого стоматологічного відділення поліклініки - 2 одиниці.

ОСОБА_1 займала посаду лікаря зубного стоматологічного відділення Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області.

Наказом головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 01 липня 2016 року № 44-В «Про попередження працівників про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників» попереджено про наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України через два місяці з дати ознайомлення працівників ЦРЛ у кількості 8 осіб, з яких 3 особи - працівники стоматологічного відділення. ОСОБА_3 - сестрі медичній з фізіотерапії фізіотерапевтичного кабінету, запропоновано посаду сестри медичної з фізіотерапії фізіотерапевтичного кабінету на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_4 У наказі також зазначено, що інших вакантних посад для запропонування вищевказаним працівникам, що підпадають під скорочення немає.

01 липня 2016 року ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 01 липня 2016 року № 44-В та отримала повідомлення про наступне вивільнення з 05 вересня 2016 року.

З вказаним наказом були ознайомлені зубні лікарі дитячі стоматологічного відділення ОСОБА_5 - 09 липня 2016 року та ОСОБА_6 - 04 серпня

2016 року, через їх перебування станом на 01 липня 2016 року у щорічних відпустках.

Наказом головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 02 вересня 2016 року № 102-п ОСОБА_1 звільнено з роботи з 08 вересня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

На час звільнення ОСОБА_1 не була членом профспілкової організації, яка діє в Ізяславській ЦРЛ Хмельницької області.

Відповідно до штатних розписів станом на 01 вересня 2016 року у штаті стоматологічного відділення Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області мали місце 2 посади лікаря зубного дитячого (займали ОСОБА_6 та ОСОБА_5.) та

1 посада лікаря зубного (займала ОСОБА_1.).

Станом на 01 жовтня 2016 року був затверджений штат Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області, в якому залишилися 2 посади лікаря зубного дитячого; станом на 01 листопада 2016 року у штаті залишилася 1 посада зубного лікаря дитячого; станом на 01 грудня 2016 року у штатному розписі стоматологічного відділенні відсутні посади зубних лікарів. А ОСОБА_6 та ОСОБА_5 переведені на посади помічників лікаря-стоматолога, штатні посади яких були введені наказами головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області

від 07 вересня 2016 року № 51-В з 10 вересня 2016 року та від 07 жовтня

2016 року № 57-В з 10 жовтня 2016 року.

Вказані обставини підтверджуються копіями: трудової книжки, наказу головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 29 червня 2016 року № 122 «Про скорочення штатної чисельності працівників», листа Міністерства охорони здоров'я України від 22 листопада 2002 року, витягу зі штатного розпису Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області, наказу головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 01 липня 2016 року № 44-В «Про попередження працівників про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників», наказу головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 02 вересня 2016 року № 102-п, наказів головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 08 вересня 2016 року № 52-В, від 07 вересня 2016 року № 51-В, від 07 жовтня 2016 року № 57-В, від 10 жовтня 2016 року № 58-В,

від 24 жовтня 2016 року № 59-В; виписками зі штатного розпису Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області на 01 вересня 2016 року, на 01 жовтня 2016 року,

на 01 листопада 2016 року, на 01 грудня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовій договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Також цією статтею встановлені підстави для переважного залишення працівника на роботі при рівних умовах продуктивності праці.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що при звільненні останньої Ізяславською ЦРЛ Хмельницької області не були порушенні норми трудового законодавства, враховуючи, що на момент звільнення позивача - лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки,

у зв'язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України - 08 вересня 2016 року, у стоматологічному відділенні були відсутні інші вакантні посади, а посади лікаря зубного та лікаря зубного дитячого виведені зі штатного розпису стоматологічного відділення.

Посилання касаційної скарги на те, що оскільки адміністрація Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області наказом головного лікаря від 01 липня 2016 року № 44-В попередила ОСОБА_1 про скорочення посади та про звільнення з роботи

05 вересня 2016 року, проте звільнила останню з 08 вересня 2016 року, тобто

пізніше ніж через два місяці після попередження, тому вказаний наказ, на думку ОСОБА_1, втратив чинність і в адміністрації Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області не було підстав звільняти позивачку, є безпідставними, не спростовують висновків судів про те, що остання була попереджена про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, тому зазначені обставини не є підставою для визнання наказу про скорочення посади таким, що втратив чинність та для поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді.

Відповідно до частини першої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персональнопопереджають не пізніше ніж за два місяці.

Встановлено, що з наказом головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 01 липня 2016 року № 44-В «Про попередження працівників про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників» ОСОБА_1 була ознайомлена 01 липня 2016 року, а звільнена з роботи 08 вересня 2016 року наказом головного лікаря Ізяславської ЦРЛ Хмельницької області від 02 вересня 2016 року № 102-п. Таким чином, ОСОБА_1 була попереджена про звільнення у строки, встановленні частиною першою статті 49-2 КЗпП України.

Інші доводи касаційної скаргивисновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 січня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта