Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 628/4067/16-ц

провадження № 61-38675св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

треті особи: Служба у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області, Виконавчий комітет Куп'янської міської ради Харківської області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_8 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2018 року у складі суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Служба у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області, Виконавчий комітет Куп'янської міської ради Харківської області про усунунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору іпотеки від 14 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Букрєєвою В. М., позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та це право власності належним чином зареєстровано в КП «Куп'янське БТІ» 11 лютого 2011 року. Після переходу права власності на вищевказаний житловий будинок на підставі договору іпотеки його попередній власник - ОСОБА_5, а також члени його сім'ї втратили і право користування цим житловим приміщенням.

Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 29 лютого 2012 року у справі № 2023/2-1331/11 позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зняття з реєстраційного обліку та виселення з житлового будинку задоволено.

Виселено ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язано сектор громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Куп'янського міського відділу головного управління МВС України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Після виконання рішення суду ОСОБА_5 ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 самовільно вселилися в спірний будинок та відмовляються добровільно його звільнити, що порушує його право власності.

На підставі наведеного, з урахуванням уточнень ОСОБА_4 просив суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом визнання ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також виселити ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із спірного житлового приміщення та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати у справі.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, іпотечне майно було придбано не за рахунок отриманого кредиту, тому виселення з нього можливе лише за умови надання відповідачам іншого постійного жилого приміщення. Та обставина, що позивач є власником жилого приміщення, не може бути підставою для виселення інших осіб без надання іншого постійного житлового приміщення, які там правомірно проживають.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2018 року рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_8 - скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_8 з будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 826,80 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_8 є членом сім'ї попереднього власника ОСОБА_5, з новим власником - ОСОБА_4 договору на користування житловим приміщенням не укладала, тому відсутні підстави для зайняття нею спірного житлового приміщення.

У червні 2018 року ОСОБА_8, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалену у справі постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що будинок придбано ОСОБА_9 не за рахунок отриманого кредиту (позики), а тому немає підстав для виселення з спірного житлового приміщення.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

03 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 червня 2010 року між ОСОБА_4 (іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки на забезпечення виконання умов договору позики від 14 червня 2010 року, за яким ОСОБА_5 отримав позику у сумі 141 192,00 грн, що в еквіваленті на день підписання цього договору складає 17 760,00 доларів США, зі строком повернення не пізніше 14 червня 2011 року. Предметом договору іпотеки став житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.3-4).

Через неналежне виконання зобов'язань за договором позики, на підставі договору іпотеки ОСОБА_4 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 29 лютого 2012 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа : ВГІРФО про зняття з реєстраційного обліку та виселення з житлового будинку задоволено. Виселено ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язано сектор громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Куп'янського міського відділу головного управління МВС України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Постановами державного виконавця ВДВС Куп'янського міськрайонного управління юстиції від 20 грудня 2012 року виконавчі провадження з примусового виконання про виселення з будинку по АДРЕСА_1, завершені: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виселено з вказаного будинку.

З довідки уповноваженого виконкому Куп'янської міської Ради по квартальному комітету від 06 березня 2017 року № 12 вбачається, що ОСОБА_8 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1, разом з матір'ю ОСОБА_7, батьком ОСОБА_9, сестрою ОСОБА_6, братом ОСОБА_9, сином ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, сином ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, племінником ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, що також підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 86, 87, 88).

Таким чином після виконання рішення суду про виселення: ОСОБА_8 самовільно вселилась до спірного будинку.

12 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був укладений попередній договір, за яким ОСОБА_4 зобов'язався продати ОСОБА_8 житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями та земельною ділянкою при ньому у строк не пізніше 05 липня 2014 року.

Згідно умов цього договору купівля-продаж нерухомого майна, яка є предметом цього договору, має бути вчинена за ціною 177 000,00 грн. Розрахунок за основним договором повинен бути здійснений на умовах розстрочки платежу на 20 місяців. Під час попереднього договору ОСОБА_8 передала ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. (а.с. 188-189). Проте у встановлений строк і до теперішнього часу основний договір укладений так і не був.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_4 посилається на те, що він є новим власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_8 добровільно відмовляється звільнити належний йому будинок, що порушує його права, як власника.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, в порушення вимог статті 367, 382 ЦПК України, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні.

Отже, перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд фактично вийшов за межі позовних вимог, а саме, задовольняючи позовні вимоги частково, керувався положеннями статті 109 ЖК Української РСР, яка регулює питання виселення осіб із жилих приміщень, при цьому залишивши поза увагою, що позивач в уточненій позовній заяві просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням з підстав, передбачених статтями 391, 405 ЦК України та виселити на підставі статті 109 ЖК України, що є взаємовиключними вимогами.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки тим обставинам, на якій правовій підставі відповідач разом з дітьми користується спірною квартирою, чи передбачали умови договору іпотеки збереження права користування квартирою відповідачем, не вказав чи підлягає відповідач визнанню таким, що втратила право користування житловим приміщенням з підстав, заявлених позивачем, в тому числі і її неповнолітні діти.

Судом встановлено, що позивач набув право власності на спірну квартиру в порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку», а тому і захищати своє порушене право позивач повинен виходячи з положень статті 40 цього Закону.

Також, апеляційний суд задовольняючи частково позовні вимоги та виселяючи ОСОБА_8 із спірного будинку не звернув уваги на наявну у матеріалах справи довідку № 12, видану уповноваженим виконкому Куп'янської міської Ради по квартальному комітету від 06 березня 2017 року, згідно якої у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_8 проживають її неповнолітні діти: син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3 та племінник ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 86-88).

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув та не перевірив чи на час укладення договору іпотеки ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно були зареєстровані у спірному житловому будинку та чи не було порушено їх права на житло на час укладення договору іпотеки.

За вказаних обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення статей 212-215 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, не встановив в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, не перевірив доводів позивача та заперечень відповідачів та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у рішенні, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, чи є це майно іпотечним та чи придбане воно за рахунок кредитних коштів або навпаки.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи вищевикладене рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик