Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 344/4367/14-ц

провадження № 61-5805св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Мистецьке об'єднання «Елегія»,

третя особа - Івано-Франківська обласна рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року в складі судді Островського Л. Є. та на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року в складі суддів: Горблянського Я. Д., Ковалюка Я. Ю., Фединяка В. Д., та Івано-Франківської обласної ради на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року у складі судів: Горблянського Я. Д., Ковалюка Я. Ю., ФединякаВ. Д.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до Мистецького об'єднання «Елегія» (далі - МО «Елегія), третя особа - Івано-Франківська обласна рада, у якій просив скасувати наказ від 04 вересня 2008 року № 7 про звільнення працівників МО «Елегія» як незаконний, зобов'язати відповідача виплатити 107 184,00 грн середнього заробітку за час

затримки розрахунку при звільненні, а саме з 01 грудня 2006 року по день фактичного розрахунку, провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з часу її невиплати та відшкодувати 30 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що з 2001 року працював на посаді артиста симфонічного оркестру в МО «Елегія». Наказом від 04 вересня 2008 року № 7 його звільнено з роботи у зв'язку із введенням процедури ліквідації МО «Елегія». Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2012 року, яка набрала законної сили провадження у справі про банкрутство МО «Елегія» припинено, а отже й наказ про звільнення працівників підлягає скасуванню. Також, підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з грудня 2006 року з проведенням індексації заробітної плати у межах прожиткового мінімуму та моральна шкода, спричинена внаслідок протиправних дій відповідача. Просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 843,28 грн заборгованості із заробітної плати за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року, зобов'язано відповідача провести індексацію сум заборгованості та допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави 243,60 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки вина роботодавця в затримці розрахунку при звільненні не встановлена, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку відсутні. У зв'язку з недоведеністю позивачем заподіяння відповідачем йому моральних страждань, моральна шкода не підлягає відшкодуванню.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення працівниківМО «Елегія» від 04 вересня 2008 року № 7 щодо звільнення позивача скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог трудового законодавства.

21 червня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року, в якій він просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди і задовольнити його позовні вимоги в цій частині. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_4 не оскаржується.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди є незаконними, необґрунтованими, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

30 червня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга Івано-Франківської обласної ради на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року в частині скасування наказу працівників МО «Елегія», а саме в частині звільнення ОСОБА_4, у якій третя особа просить скасувати рішення апеляційного суду в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції Івано-Франківською обласною радою не оскаржується.

Касаційна скарга Івано-Франківської обласної ради мотивована тим, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року у даній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою Івано-Франківської обласної ради на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року.

07 грудня 2016 року від Івано-Франківської обласної ради до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли письмові пояснення на касаційну скаргу ОСОБА_4, в яких вона просить його касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року залишити без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 лютого 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи

відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою та другою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

На час розгляду справи заперечення/відзиви не надходили.

Суди встановили, що з 2001 року ОСОБА_4 працював (за сумісництвом) у МО «Елегія» на посаді артиста симфонічного оркестру.

Згідно з довідкою МО «Елегія» від 30 грудня 2007 року, виданої ОСОБА_4, за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року заборгованість із заробітної плати становить 7 808 грн без урахування обов'язкових зборів та платежів, сума до виплати 6 821 грн.

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 травня 2007 року стягнуто з МО «Елегія» на користь ОСОБА_4 3 165,70 грн заборгованості із заробітної плати.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2009 року стягнуто з відповідача на користь позивача 7808,26 грн заборгованості із заробітної плати за період з 01 грудня 2006 року по 31 грудня 2007 року, 1592, 26 грн компенсації за час затримки її виплати.

Указані судові рішення не виконані.

У зв'язку з введенням процедури ліквідації МО «Елегія» наказом від 04 вересня 2008 року №7 ОСОБА_4 звільнений з посади артиста симфонічного оркестру на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Предметом оскарження за касаційною скаргою ОСОБА_4 є судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_4 не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у зв'язку з відсутністю у відповідача коштів його вина у невиплаті належних позивачу сум заробітної плати у передбачені статтею 116 КЗпП України строки відсутня. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню в зв'язку з їх недоведеністю.

Такий висновок судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною першою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Нарахування та виплата середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні здійснюється на підставі статті 117 КЗпП України.

За положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 21 листопада 2011 року в справі № 6-60 цс 11, від 03 липня 2013 року в справі № 6- 64 цс 13, від 21 січня 2015 року в справі № 6-195 цс 14.

Виходячи з того, що статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок відповідача виплатити позивачу в разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а статтею 237-1 цього Кодексу - відшкодувати моральну шкоду, завдану порушенням законних прав працівника, касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Предметом оскарження за касаційною скаргою Івано-Франківської обласної ради є рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення працівників МО «Елегія», а саме щодо звільнення ОСОБА_4

Наказом від 04 вересня 2008 року №7 про звільнення працівників МО «Елегія» ОСОБА_4 звільнений з посади артиста симфонічного оркестру на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2012 року МО «Елегія» ліквідовано, вимоги кредиторів не задоволені за недостатністю майна.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30 квітня 2013 року ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2012 року скасовано, провадження у справі про банкрутство МО «Елегія» припинено.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Звільнення позивача внаслідок введення ліквідації МО «Елегія» проведене з порушенням вимог трудового законодавства, проте виходячи з того, що позивач пропустив строк на звернення до суду з заявою про визнання звільнення незаконним і не просив поновити пропущений ним строк, позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин, касаційна скарга Івано-Франківської обласної ради на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення працівників МО «Елегія» від 04 вересня 2008 року № 7, а саме щодо звільнення ОСОБА_4 підлягає задоволенню, рішення апеляційного суду в цій частині скасуванню, а рішення першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Касаційну скаргу Івано-Франківської обласної ради задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року в частині позовних вимог про стягнення з МО «Елегія» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду Івано-Франківської області.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення працівників МО «Елегія» від 04 вересня 2008 року № 7 щодо звільнення ОСОБА_4 скасувати, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року в цій частині залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило