Провадження № 2/520/2138/18
04.12.2018 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Огренич І.В.
при секретарі - Бусленко О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач та його представник до судового засідання не зявились, представник позивача - адвокат ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, в звязку з чим, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2017року позивач через «Укрпошту» звернувся до відповідача ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення коштів за розпискою протягом 30 днів. Згідно поштового повідомлення зазначений лист відповідач отримав 25 вересня 2017 року.
Проте, доказів повернення грошової суми позивачу матеріали справи не містять.
Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст.ст.192, 533 ЦК встановлено, що законним платіжним способом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня.
Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Також ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з договору позики від 08 листопада 2016року (розписка) визначено розмір позики в сумі 45 000 (сорок пять) тисяч гривень, що є еквівалентом 1730 (одна тисяча сімсот тридцять) доларів США.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині, підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про відшкодування відповідачем моральної шкоди слід зазначити що, згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин (характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду).
Проте, позивачем не надано жодного доказу щодо моральних страждань, які були йому завдані, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому суд вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що вказані витрати понесені позивачем у зв'язку із розглядом зазначеної справи, враховано обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, витрати позивача на оплату послуг адвоката складають 5000 (пять тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №23 від 23 жовтня 2017 р., які підлягають стягненню з відповідача.
При таких обставинах, суд вважає, що збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Керуючись ст.ст.10,12,13,18,81,133,137,141,211,247,258,259,273,280-282 ЦПК України, ст.ст. 192,524,533,611,629,1046,1047,1049 ЦК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1) - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1) витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень, в іншій частині позовних вимог, відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Огренич І. В.