Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 465/7362/16

провадження № 61-17306св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторінкасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») про стягнення заборгованості за договорами банківських вкладів «Рантьє» № 2630/01/3085042 від 08 травня 2007 року та № 2630/01/3085037 від 08 травня 2007 року в сумі 4 978 852,21 грн та процентів за користування ними в розмірі 15 008 138,07 грн, а всього разом 19 986 990,28 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2007 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено три договори банківського рахунку у національній валюті, у Євро та доларах США, на підставі яких, Банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1. 07 травня 2007 року було укладено договори про надання додаткових послуг по розрахунковому обслуговуванню, відповідно до умов яких, відповідач зобов'язався надавати позивачу додаткові послуги по розрахунковому обслуговуванню, які полягають у здійсненні періодичних перерахуваннях коштів з поточного рахунку клієнта, що не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності. 08 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/3085037 по розміщенню коштів в національній валюті на вкладному рахунку № НОМЕР_2 в банку та їх поверненню з обумовленими процентами. Розмір процентної ставки, що нараховується на суму вкладу становить: 9,6 % річних (основна ставка); додаткова процентна ставка за перший рік після укладення договору - 50 % від основної процентної ставки; за другий рік - 55 % від основної процентної ставки; за третій та наступні роки - 60 % від основної процентної ставки. Строк дії договору до 08 травня 2027 року. 08 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/3085042 по розміщенню коштів в національній валюті на вкладному рахунку № НОМЕР_2 в банку та їх поверненню з обумовленими процентами. Розмір процентної ставки, що нараховується на суму вкладу становить: 9,6 % річних (основна ставка); додаткова процентна ставка за перший рік після укладення договору - 50 % від основної процентної ставки; за другий рік - 55 % від основної процентної ставки; за третій та наступні роки - 60 % від основної процентної ставки. Строк дії договору до 08 травня 2027 року. Всього у травні 2007 року ОСОБА_1 на підставі договорів банківського вкладу «Рантьє» було залучено грошові кошти у національній валюті на депозит на загальну суму 4 978 852,21 грн, що підтверджується виписками по особовим рахункам; сформованими 10 жовтня 2016 року за період з 07 травня 2007 року по 21 серпня 2010 рік та з 21 серпня 2010 року по 10 жовтня 2016 рік. 10 жовтня 2016 року позивач у письмовій формі звернувся до ПАТ «Кредобанк» із проханням повідомити про стан його депозитних вкладів, однак отримав відповідь про те, що 14 березня 2014 року на підставі платіжного доручення № 7419110 від 14 березня 2014 року грошові кошти в сумі 12 923 891,01 грн були перераховані з рахунку № НОМЕР_3, відкритого на його ім'я в ПАТ «Кредобанк» на рахунок № НОМЕР_4, відкритий на його ім'я у AT «Артем-банк». На підставі заяв від 11 березня 2014 року про дострокове розірвання договорів банківських вкладів від 08 травня 2007 року було закрито депозитні рахунки № НОМЕР_3 та № НОМЕР_3. Крім того, повідомили, що 11 березня 2014 року до ПАТ «Кредобанк» звернувся так званий представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 із заявами на дострокове розірвання договорів банківських вкладів. В якості підтвердження повноважень останній представив оригінал нотаріально посвідченої довіреності. Зазначає, що ОСОБА_1 не видавав довіреності на ім'я ОСОБА_3, ця особа йому не знайома та він нікого не уповноважував бути представником від його імені, подавати заяви про дострокове розірвання договорів банківського вкладу та вчиняти інші дії щодо депозитних вкладів в ПАТ «Кредобанк». Довіреність видана на ім'я ОСОБА_3 посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 07 березня 2014 року не могла бути виданою ним, оскільки з 09 жовтня 2008 року по 26 січня 2016 року він, ОСОБА_1, перебував у місцях позбавлення волі і не міг видавати таку довіреність у місті Ірпінь Київської області; у довіреності в якості документа, що посвідчує особу використано паспорт ОСОБА_1, термін дії якого закінчився 11 лютого 2010 року, а підписи, що містяться на довіреності, не належать, позивачу. За даним фактом представники ПАТ «Кредобанк» звернулися до Франківського ВП ГУНП у Львівській області й за наслідками звернення внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове роздування. Із покликанням на статті 1058, 1059 ЦК України та пункт 4.1.3 Договору банківського вкладу, вважає, що оскільки позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Кредобанк» із заявою про повернення належних йому коштів, що були вкладені ним на депозитні рахунки в банку, а банківська установа відмовила йому у поверненні суми вкладу та відсотків за користування ними, то має місце порушення законних прав вкладника, а відтак підлягають стягненню грошові суми депозитних вкладів, здійснених у травні 2007 року та процентів за користування ними відповідно до розрахунків, зроблених стороною позивача.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 05 квітня

2017 року, з урахуванням ухвали Франківського районного суду міста Львова від 19 квітня 2017 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 4 978 852,21 грн депозитних вкладів, 15 008 138,07 грн процентів за користування депозитним вкладом та 6 890,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлені судом дії відповідача свідчать про відмову у поверненні вкладнику суми вкладу та відсотків за користування ними, а тому із урахуванням положень статей 1058, 1059, 1061 ЦК України, позовні вимоги задоволені, із врахуванням розрахунків позивача.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк» задоволено.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 7 579,00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для стягнення з банку грошових коштів, оскільки в діях працівника банку при здійсненні операції 14 березня 2014 року щодо видачі коштів позивача відсутні порушення вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нікчемність довіреності, оскільки довіреність не була та не є предметом розгляду у справі.

У липні 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 квітня 2017 року залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що всі дії по переведенню коштів ОСОБА_1 виконані на підставі нотаріально засвідченої довіреності, відповідальність за встановлення особи, що видала довіреність, покладена на нотаріуса, але відповідач не реагує на докази та повідомлення того, що така довіреність ніколи не видавалась їхнім клієнтом ОСОБА_1, а також докази того, що банк ошукали.

У вересні 2017 року ПАТ «Кредобанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1, в якому просить відхилити касаційну скаргу та залишити рішення апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року без змін.

Заперечення мотивовано тим, що позивачем не доведено закінчення терміну дії його паспорта, він жодного разу не повідомив відповідача про закінчення терміну дії паспорта чи його недійсність, під час звернення до банку довіреної особи повторна ідентифікація власника рахунку не вимагається, при цьому, навіть при первинній ідентифікації клієнта - фізичної особи - нерезидента, ідентифікація такого клієнта по терміну дії паспорту чинним законодавством не передбачена.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 липня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що 07 травня 2007 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено три договори банківського рахунку у національній валюті, у Євро та доларах США, на підставі яких, Банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1.

07 травня 2007 року між сторонами було укладено договори про надання додаткових послуг по розрахунковому обслуговуванню.

08 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договори банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/3085037, № 2630/01/3085042 по розміщенню коштів в національній валюті на вкладному рахунку № НОМЕР_2 в банку та їх поверненню з обумовленими процентами.

У зв'язку із реорганізацією Другої Львівської філії ПАТ «Кредобанк», за ініціативою самого Банку, 21 серпня 2010 року кошти з депозитних рахунків позивача, відкритих відповідно до договорів «Рантьє», були перенесенні на інші депозитні рахунки.

Встановлено, що 07 березня 2014 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 посвідчено довіреність ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Паспорт НОМЕР_5, виданий Воєвода Lodzki 11 лютого 2000 року, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, якою він уповноважив ОСОБА_3 вчиняти від його імені дії щодо розпорядження будь-якими рахунками, відкритими на підставі договорів/угод з банками (їх філіями, відділеннями, представництвами), в тому числі відкритих на підставі Договору № 2630/01/3085037 dd 07/05/2007, Договору № 2630/01/3085042 dd 07/05/2007, укладених з ПАТ «Кредобанк». (а. с. 87)

11 березня 2014 року до ПАТ «Кредобанк» звернувся представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 із заявами на дострокове розірвання договорів банківських вкладів, на підставі яких було закрито депозитні рахунки № НОМЕР_3 та № НОМЕР_3.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Кредобанк» із проханням повідомити про стан його депозитних вкладів та отримав відповідь за підписом л-директора відділення ПАТ «Кредобанк» № 143/L-22-01/1 від 11 жовтня 2016 року про те, що 14 березня 2014 року на підставі платіжного доручення № 7419110 від 14 березня 2014 року грошові кошти в сумі 12 923 891,01 грн були перераховані з рахунку № НОМЕР_3 відкритого на ім'я ОСОБА_1 в ПАТ «Кредобанк» на рахунок НОМЕР_4 відкритий на ім'я ОСОБА_1 у АТ «Артем-банк».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що довіреність на ім'я ОСОБА_3 є нікчемною через те, що позивачем не видавалась. Тому відмова у видачі позивачу вкладів є незаконною.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не заявлено вимоги щодо визнання вищевказаної довіреності недійсною, довіреність не була та не є предметом розгляду у даній справі. Підстав для задоволення позову не встановлено.

Вказаний висновок апеляційного суду є правильним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника.

Довіреність на ім'я ОСОБА_3 не була та не є предметом розгляду у даній справі, позивачем не заявлено вимоги щодо визнання вищевказаної довіреності недійсною.

Апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що в діях працівника банку при здійсненні операції 14 березня 2014 року щодо видачі коштів позивача відсутні порушення вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України. Тому відсутні правові підстави для стягнення з банку грошових коштів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на правильність судових рішень не впливають.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2011 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель В. М. Коротун
В. П. Курило