Постанова

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 347/2194/15-ц

провадження № 61-33939св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Косівська міська рада Івано-Франківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Бойчука І. В., Проскурніцького П. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, Косівської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно і виділ частки із майна.

Позовна заява мотивована тим, щоІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати - ОСОБА_7. Після смерті матері він у визначений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. При поданні заяви він дізнався, що, за життя, його мати склала заповіт, згідно з яким усе належне їй майно заповіла ОСОБА_5

Вказував, що він є інвалідом другої групи, тому відповідно до положень статті 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині.

На підставі вказаного, ОСОБА_6, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16 грудня 2015 року, просив суд визнати за ним у порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_7 право власності на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та виділити йому 1/2 частини вказаного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2016 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_4, яка підтримала позов.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та виділено їй в натурі у власність наступні приміщення в указаному житловому будинку, а також господарські будівлі і споруди, а саме: 1/2 частини мансардного коридору літ. 1-9 площею 6,55 кв. м, мансардну житлову кімнату літ. 1-8 площею 7,10 кв. м, коридор літ. 1-1 площею 6,0 кв. м, кладову літ. 1-2 площею 2,0 кв. м, житлову кімнату літ. 1-3 площею 9,40 кв. м, житлову кімнату літ. 1-4 площею 20,0 кв. м, сарай літ. В, сарай літ. Г, вбиральню літ. Д, 1/2 частини огорожі літ. № 2, ворота літ. № 3, огорожа літ. № 4, вимощення літ. І.

При цьому ОСОБА_4 зобов'язана: змінити і переоблаштувати автономні мережі: газопостачання, електропостачання, водопостачання; демонтувати дверний блоку з подальшою закладкою дверного прорізу цеглою між коридором літ. 1-5 і кімнатою літ. 1-4; облаштувати дверний проріз і вставити демонтований дверний блок з горища в кімнату літ. 1-8; влаштувати вихід на свою частину горища із коридору-кухні літ. 1-1 житлового будинку.

Визнано за ОСОБА_5 олодимиром Васильовичем право власності на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та виділено йому в натурі у власність наступні приміщення в указаному житловому будинку, а також господарські будівлі і споруди, а саме: 1/2 частини мансардного коридору літ. 1-9 площею 6,55 кв. м, мансардну житлову кімнату літ. 1-10 площею 7,60 кв. м, коридор літ. 1-5 площею 6,50 кв. м, житлову кімнату літ. 1-6 площею 14,0 кв. м, кухню літ. 1-7 площею 8,30 кв. м, літню кухню літ. Б, підвал літ. Б1, веранду літ. Б2, 1/2 частини огорожі літ. №2, 1/2 частини огорожі літ. №4; 1/2 частини вимощення літ. І.

При цьому ОСОБА_5 зобов'язаний: облаштувати автономні мережі: газопостачання, електропостачання, водопостачання (вносить зміни в документацію); демонтувати дверний блок з подальшою закладкою дверного прорізу цеглою між кухнею літ. 1-7 і коридору-кухнею літ. 1-1; демонтувати дверний блок з подальшою закладкою дверного прорізу цеглою між коридором літ. 1-9 та кімнатою літ. 1-8; облаштувати перегородку на горищі із облегшеної цегли, по лінії поділу-розмежування мансардних кімнат.

Криницю під літ. № 1 залишено у спільному користуванні ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості частки у розмірі 18 681,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 4 553,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_6 був спадкоємцем першої черги після смерті його матері ОСОБА_7 і відповідно до статті 1241 ЦК України на час відкриття спадщини мав право на обов'язкову частку у спадщині, як непрацездатна дитина померлої. Оскільки ОСОБА_4 є правонаступником ОСОБА_6, тому вона має право на 1/2 частини спірного житлового будинку та згідно зі статтею 364 ЦК України має право на виділ частки із цього майна.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про виділ частки із майна скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_4 у домоволодінні по АДРЕСА_1 наступні приміщення: 1/2 частини мансардного коридору літ. 1-9 площею 6,55 кв. м, вартістю 6 733,55 грн, мансардну житлову кімнату літ. 1-10 площею 7,60 кв. м, вартістю 7 812,96 грн, коридор літ. 1-5 площею 6,50 кв. м, вартістю 13 306,34 грн, житлову кімнату літ. 1-6 площею 14,0 кв. м, вартістю 28 659,82 грн, кухню літ. 1-7 площею 8,30 кв. м, вартістю 16 991,18грн, літню кухню літ. Б, вартістю 54 651,00 грн, підвал літ. Б1, вартістю 11 199,00 грн, веранду літ. Б2, вартістю 18 321,00 грн, 1/2 частини криниці літ. № 1, вартістю 5 371,00 грн, 1/2 частини огорожі літ. № 2, вартістю 4 622,00 грн, 1/2 частини огорожі літ. № 4, вартістю 2 205,00 грн, 1/2 частини вимощення літ. І, вартістю 1 238,00 грн, а всього майна загальною вартістю 171 110,85 грн, що на 18 681,35 грн більше за її частку у грошовому виразі та становить 56/100 частин від загальної вартості домоволодіння.

Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_5 у домоволодінні по АДРЕСА_1 наступні приміщення: 1/2 частини мансардного коридору літ. 1-9 площею 6,55 кв. м, вартістю 6 733,55 грн, мансардну житлову кімнату літ. 1-8 площею 7,10 кв. м, вартістю 7 298,95 грн, коридор літ. 1-1 площею 6,0 кв. м, вартістю 12 282,78 грн, кладову літ. 1-2 площею 2,0 кв. м, вартістю 4 094,26 грн, житлову кімнату літ. 1-3 площею 9,4 кв. м, вартістю 19 243,02 грн, житлову кімнату літ. 1-4 площею 20,0 кв. м, вартістю 40 942,59 грн, сарай літ. В, вартістю 16 778,00 грн, сарай літ. Г, вартістю 5 674,00 грн, вбиральню літ. Д, вартістю 1 615,00 грн, 1/2 частини криниці літ. № 1, вартістю 5 371,00 грн, 1/2 частини огорожі літ. № 2, вартістю 4 622,00 грн, ворота літ. № 3, вартістю 5 650,00 грн, 1/2 частини огорожі літ. № 4, вартістю 2 205,00 грн, 1/2 частини вимощення літ. І, вартістю 1 238,00 грн, а всього майна загальною вартістю 133 748,15 грн, що на 18 681,35 грн менше за його частку в грошовому виразі та становить 44/100 від загальної вартості домоволодіння.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виділено у користування горище над їхніми приміщеннями, які розташовані нижче за поверховістю.

Зобов'язано ОСОБА_4 після виготовлення і погодження відповідних проектів влаштувати у виділеній їй частині будинку автономні системи електропостачання, газопостачання, водопостачання і опалення, та провести наступні переобладнання: демонтувати дверний блок з подальшою закладкою дверного прорізу цеглою між кухнею літ. 1-7 та коридором-кухнею літ. 1-1; демонтувати дверний блок з подальшою закладкою дверного прорізу цеглою між коридором літ. 1-9 та кімнатою літ. 1-8; облаштувати перегородку на горищі із облегшеної цегли по лінії поділу-розмежування мансардних кімнат.

Зобов'язано ОСОБА_5 після виготовлення та погодження відповідних проектів влаштувати у виділеній йому частині будинку автономні системи електропостачання, газопостачання, водопостачання і опалення, та провести наступні переобладнання: демонтувати дверний блок з подальшою закладкою дверного прорізу цеглою між коридором літ. 1-5 та кімнатою літ. 1-4; облаштувати дверний проріз та вставити демонтований дверний блок з горища в кімнату літ. 1-8; влаштувати вихід на свою частину горища із коридору-кухні літ. 1-1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 за відхилення від ідеальних часток у домоволодінні по АДРЕСА_1 грошову компенсацію у розмірі 18 681,35 грн.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року змінено в частині розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати по оплаті експертного висновку у розмірі 2 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1 337,48 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності, суд першої інстанції правильно виходив із того, що вона, як спадкоємець померлого ОСОБА_6, має право на його частку у спірному домоволодінні. Разом з тим, вирішуючи витання про виділ частки із майна, суд не врахував, що позивач не проживає у спірному домоволодінні, а відповідач разом з сім'єю проживає в частині будинку, яка була виділена позивачу.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно прийняв до уваги акти обстеження матеріально-побутових умов життя та довідки, видані виконавчим комітетом Косівської міської ради Івано-Франківської області, оскільки ці докази не можуть беззаперечно свідчити, що відповідач користується певною частиною житлового будинку. Крім того, ОСОБА_5 не набув права власності на спадщину за законом, оскільки не отримав свідоцтво про право на спадщину та не зареєстрував своє право власності на спірне нерухоме майно, а тому й немає права на виділ частки із цього майна.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності не оскаржуються, тому відповідно до статті 400 ЦПК України у цій частині в касаційному порядку не переглядаються.

У вересні 2017 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною третьою статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Судом установлено, що висновком судової будівельно-технічної експертизи, від 25 березня 2016 року № 047/БТ-16 запропоновано один можливий варіант поділу житлового будинку по АДРЕСА_1.

Встановивши, що відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов життя від 14 грудня 2016 року і від 22 травня 2017 року та довідок виконавчого комітету Косівської міської ради від 14 грудня 2016 року № 5133 і від 22 травня 2017 року № 1624 ОСОБА_5 з сім'єю проживає У домоволодінні по АДРЕСА_1 та фактично користується коридором літ. 1-1, житловими кімнатами літ. 1-3, літ. 1-4, апеляційний суд обґрунтовано визнав право власності на за відповідачем саме на ці приміщення, оскільки інтересам сторін найбільше відповідає саме такий варіант поділу домоволодіння.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Інші доводи фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду івано-Франківської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк