ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 613/76/16-ц

провадження № 22ц/818/899/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, Товарна біржа «Слобожанщина», ОСОБА_3, представник відповідача - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року в складі судді Харченка С.М.,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Товарної біржі «Слобожанщина», ОСОБА_3 про визнання недійсними біржового договору купівлі-продажу автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, про поновлення права спільної сумісної власності подружжя, відшкодування збитків, визначення часток у праві спільної власності, присудження грошової компенсації за частку автомобіля, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що з серпня 2006 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_3, а з 10 листопада 2007 року по 20 листопада 2009 року - у шлюбі, від якого народилась дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказала, що за час шлюбу 11 березня 2008 року подружжям придбано автомобіль ГАЗ 3302-414, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 вартістю 70 170,00 грн., який зареєстровано на ім'я ОСОБА_3

Зазначила, що вказаний автомобіль придбаний з метою його використання для підприємницької діяльності з надання вантажно-транспортних послуг та отримання доходу, однак ОСОБА_3 ніде не працював, підприємництвом не займався, і автомобіль використовувався виключно для особистих потреб родини.

Вказала, що 23 лютого 2009 року батько її колишнього чоловіка ОСОБА_3 - відповідач ОСОБА_2 запропонував обміняти зазначений автомобіль на двокімнатну квартиру, яку вони з дружиною пообіцяли придбати, і нею надано письмову згоду на міну, а не на продаж автомобіля.

Зазначила, що з 08 травня 2009 року року вони з ОСОБА_3 фактично припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, і вона з дочкою повернулася проживати до будинку своїх батьків, та до теперішнього часу перебуває з ОСОБА_3 в неприязних стосунках.

Вказала, що автомобіль залишився в користуванні ОСОБА_3, він приїздив на ньому до дочки, возив до своїх батьків, тому вона не вважала, що автомобіль вибув зі спільної сумісної власності. Крім того, ОСОБА_3 продовжував перебувати у доброзичливих стосунках з її батьком, якому повідомив, що має намір добровільно сплатити їй вартість частини автомобіля.

Зазначила, що 20 листопада 2012 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та під час розгляду справи 22 січня 2013 року дізналась, що цей автомобіль на підставі договору № 80133 від 16 червня 2009 року Товарної біржі «Слобожанщина» відчужено батькові ОСОБА_3 - ОСОБА_2

Вказала, що відповідач ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем автомобіля, адже на момент укладення договору у паспорті ОСОБА_3 була відмітка про шлюб з нею. Крім того, він є батьком відповідача ОСОБА_3, тобто на момент відчуження автомобіля був її свекром і йому було відомо, що автомобіль придбано під час шлюбу, тобто на його відчуження потрібна згода другого з подружжя.

Зазначила, що на укладення такого договору згоди не надавала, що частки у праві спільної сумісної власності не виділялись, порядок користування майном не визначався, тому просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним та поновити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль.

Вказала, що безоплатне відчуження автомобіля завдало шкоди інтересам сім'ї, що є обставиною, яка має істотне значення для відступу від засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності. При цьому просила врахувати, що під час шлюбу відповідач ОСОБА_3 не дбав про матеріальне забезпечення родини; після розірвання шлюбу їхня спільна дочка, яка хворіє на епілепсію, залишилась проживати з нею; аліментів, які сплачуються, недостатньо для її лікування і розвитку, тому просила визначити, що її частка в спільному майні складає 2/3 частини, а частка відповідача ОСОБА_3 - 1/3.

Зазначила, що наприкінці травня 2009 року на її ім'я та на ім'я ОСОБА_3 надійшла пропозиція від СФГ «Дон» про передачу автомобіля в оренду з щомісячною оплатою 1500,00 грн., з якою вона як співвласник автомобіля намагалася ознайомити чоловіка, але він її не сприйняв та вчинив сварку.

Вказала, що за період з 16 червня 2009 року по 15 червня 2018 року вони з відповідачем ОСОБА_3 реально могли б отримати щомісячну орендну плату від СФГ «Дон» в сумі 16 2000,00 грн., з яких їй, як співвласниці 2/3 частин автомобіля з врахуванням відступу від рівності часток подружжя, належало б 108 000,00 грн., які є упущеною вигодою.

Просила складений Товарною біржею «Слобожанщина» біржовий договір № 80133 від 16 червня 2009 року продажу ОСОБА_3 ОСОБА_2 автомобілю ГАЗ 3302-414, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 визнати недійсним; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17 червня 2009 року, яке видано ВРЕР № 6 ГУМВС України в Харківській області по обслуговуванню Богодухівського та Краснокутського районів на автомобіль ГАЗ 3302-414, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та оформлено на прізвище ОСОБА_2, визнати недійсним; поновити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на автомобіль ГАЗ 3302-414, 2008 року випуску; визначити частки у спільній частковій власності на автомобіль ГАЗ 3302 - 414, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1: ОСОБА_3 - 1/3 частина та ОСОБА_1 - 2/3 частини; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування збитків (упущену вигоду) за період з 16 червня 2009 року по 15 червня 2018 року в сумі 108 000,00 грн.; постановити окрему ухвалу про зобов'язання директора Товарної біржі «Слобожанщина» - Палєєва О.В. усім підлеглим, які мають право оформляти біржові договори купівлі-продажу, заборонити складати договори, які потребують державної реєстрації, якщо продавець є фізичною особою та придбав майно під час шлюбу і в нього відсутня нотаріально засвідчена згода другого з подружжя; судові витрати на користь держави, позивача, представника позивача стягнути пропорційно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, фактично відмовив їй у задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, а інші залежні від цієї позовні вимоги фактично не розглядав; що вона не надала нотаріально посвідчену згоду на укладення договору купівлі-продажу автомобіля її чоловіком; що ОСОБА_2 був її свекром на момент укладення договору і не міг не знати, що згоди на його укладення вона не надавала; що правочин виходить за межі дрібного побутового і вона має право вимагати визнання його недійсним як такого, що укладений без її згоди; що ОСОБА_3 на момент укладення правочину не мав доходу, проте вчинив безоплатне відчуження автомобіля своєму батькові ОСОБА_2; що правочин, вчинений відповідачами, є несправедливим, удаваним та фіктивним, оскільки автомобіль до теперішнього часу перебуває у користуванні ОСОБА_3

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Коваленко І.П. від 27 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І., Сащенка І.С. від 16 серпня 2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

17 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 613/76/16-ц(22ц/818/899/18) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року в складі судді Харченка С.М. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товарної біржі «Слобожанщина», ОСОБА_3 про визнання недійсними біржового договору купівлі-продажу автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, про поновлення права спільної сумісної власності подружжя, відшкодування збитків, визначення часток у праві спільної власності, присудження грошової компенсації за частку автомобіля.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року в складі колегії суддів Бурлака І.В., Кіся П.В., Яцини В.Б. призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено, що її права оспорюваним договором порушено.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 10 листопада 2007 року по 20 листопада 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2009 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Згідно протоколу судового засідання Богодухівського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2009 року позивач зазначала, що сімейно-шлюбні відносини припинені з травня 2009 року.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу ОСОБА_3 придбаний автомобіль ГАЗ 3302 - 414, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 70 170,00 грн., який був спільною сумісною власністю подружжя.

23 лютого 2009 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_3 згоду на міну зазначеного автомобіля з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на двокімнатну квартиру.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого ВРЕР №6 ДАІ м. Богодухів ГУМВС у Харківській області, вбачається, що автомобіль ГАЗ 3302 - 414, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2 17 червня 2009 року. Право керування має ОСОБА_3.

Згідно відповіді ВРЕР ГУМВС України в Харківській області по обслуговуванню Богодухівського та Краснокутського районів від 12 лютого 2013 року вищезазначений автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі біржового договору №80133 від 16 червня 2009 року, складеного Товарною біржею «Слобожанщина» (директор Палєєв О.В.).

Примірник договору чи його копія в матеріалах справи відсутні, однак факт його укладення підтверджується відповіддю ВРЕР ГУМВС України та не заперечувався сторонами договору.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у витребуванні доказів, зокрема, оспорюваного договору купівлі-продажу.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - придбаного в період шлюбу автомобіля ГАЗ 3302-414, державний номер НОМЕР_1, та стягнення на її користь вартості ? частини цього автомобіля. Під час розгляду цієї справи позивач заявляла позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, проте, в подальшому від неї відмовилась.

Висновком судової автотоварознавчої експертизи №9210 від 18 вересня 2014 року, проведеної під час розгляду даної справи, визначено вартість автомобіля ГАЗ 3302 - 414, державний номер НОМЕР_1, на 02 грудня 2013 року у розмірі 95 776,11 грн.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №2004/1939/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами провадження у справі було зупинено.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 01 липня 2016 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Згідно статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний автомобіль було придбано та відчужено під час шлюбу в інтересах сім'ї.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (вимоги частини четвертої статті 203 ЦК України).

Згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Проте, законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Доказів того, що спірний автомобіль відчужено під час шлюбу не в інтересах сім'ї, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Відсутність згоди на відчуження спільного майна сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого подружжя, недійсним.

Пунктом шостим частини першої статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року № 6-1587цс16, від 16 серпня 2017 року № 6-54цс17.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 та свекром ОСОБА_1 Однак, оскільки спірний автомобіль відчужено під час шлюбу в інтересах сім'ї, підстав вважати, що ОСОБА_3 не отримав згоди на його відчуження від ОСОБА_1 немає.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 відшкодування збитків (упущеної вигоди) за період з 16 червня 2009 року по 15 червня 2018 року в сумі 108 000,00 грн., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані.

При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті для їх одержання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 травня 2009 року на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надійшла пропозиція від СФГ «Дон» про передачу автомобіля в оренду з щомісячною оплатою 1500,00 грн.

На думку позивача, за період з 16 червня 2009 року по 15 червня 2018 року вони з відповідачем ОСОБА_3 реально могли б отримати щомісячну орендну плату від СФГ «Дон» в сумі 162 000,00 грн., з яких їй, як співвласниці 2/3 частин автомобіля з врахуванням відступу від рівності часток подружжя, належало б 108 000,00 грн., які є упущеною вигодою.

Проте, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження упущеної вигоди та її розміру, оскільки її вимоги про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку та є теоретичними. Жодних відомостей щодо укладання договору оренди спірного автомобіля або реальних намірів його укладання матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права, тому підстав для скасуванні або зміни суду першої інстанції немає.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 щодо постановлення окремої ухвали про зобов'язання директора Товарної біржі «Слобожанщина» - Палєєва О.В. заборонити усім підлеглим, які мають право оформляти біржові договори купівлі-продажу, складати договори, які потребують державної реєстрації, якщо продавець є фізичною особою та придбав майно під час шлюбу і в нього відсутня нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, оскільки при вирішенні спору порушень законодавства або недоліків в діяльності юридичної особи, виходячи з вимог статті 262 ЦПК України не встановлено.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Коваленко І.П. від 27 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 2670, 92 грн. до ухвалення судового рішення по справі.

Оскільки рішення суду залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2670,92 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 2670,92 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.