Дата документу 20.12.2018 Справа № 554/1870/18
Провадження № 2/554/1677/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за учатю секретаря судового засідання - Безуглої В.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Прокуратури Полтавської області ОСОБА_2,

представника третьої особи Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (36040, АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Пушкіна, 83), Прокуратури Полтавської області (36000, м. Полтава, вул. 11000-річчя Полтави, 7), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби у Полтавській області (36011, м. Полтава, вул. Шевченка, 1) про визнання бездіяльності та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури -

В С Т А Н О В И В:

22.03.2018 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з даним позовом, відповідно до якого прохав суд визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі ГУНП в Полтавській області) та прокуратури Полтавської області стосовно щодо розслідування кримінального провадження внесеного 10.10.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004244 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 289 КК України; стягнути солідарно за рахунок державного бюджету (Головне управління Державної казначейської служби у Полтавській області, код за ) з відповідачів на свою користь 25 000,00 грн. майнової (матеріальної) шкоди, а також 25 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що в його власності перебував автомобіль НОМЕР_1. В період часу з 21 год. 15 хв. 09.10.2013 року до 06 год. 00 хв. 10.10.2013 року за адресою м. Полтава, вул. В.Тирнівська, 36, корп. 2, було вчинено угон вказаного автомобіля, чим завдано матеріального збитку на суму 25 000, 00 грн. Відомості про вказану подію 10.10.2013 року за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) за № 0004244 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 289 КК України. Позивач визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні лише 07 жовтня 2014 року, тобто через рік. На даний час досудове розслідування триває та проводиться Полтавським відділом ВП ГУ НП в Полтавській області. Позивачем зазначене, що з часу внесення відомостей до ЄРДР минуло більш як чотири роки, однак кримінальне провадження триває, автомобіль до теперішнього часу не розшуканий. Позивач вказує, що необхідні слідчі дії, направлені на розшук автомобіля та на встановлення причетних до кримінального правопорушення осіб, не проводяться у чому позивач вбачає бездіяльність. Доказами бездіяльності є листи-відповіді з ГСУ НП України та прокуратури Полтавської області, а також матеріали кримінального провадження. Керівництвом СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області не організовано належного розслідування, не проконтрольовано виконання наданих контролюючими органами вказівок, не вжито заходів щодо проведення першочергових слідчих (розшукових) дій, що призвело до тривалого розслідування кримінального провадження; до дисциплінарної відповідальності жоден із слідчих, прокурорів та керівників слідства та прокуратури не притягнутий. Бездіяльність прокурора у вказаному кримінальному провадженні виявилась у невиконанні ним повноважень Закону України «Про прокуратуру», нехтування нормами чинного кримінально-процесуального законодавства України, зокрема ст. 36 КПК України. Бездіяльність слідчого полягала у невиконанні повноважень, передбачених Законом України «Про міліцію», а після реорганізації - Закону України «Про національну поліцію», та вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, зокрема ст. 40 КПК України. Розмір матеріальної шкоди позивачем визначено у розмірі 25 000,00 грн. вартість автомобілю ВАЗ 2109, що є обєктом кримінального правопорушення; моральна шкода оцінена у розмірі 250 000,00 грн. Позивач вказував, моральна шкода спричинена необхідністю звертатись до слідчих, керівників органів, написання чисельних скарг та заяв у звязку із розслідуванням, що завдало непоправної шкоди здоровю (перенесення операції на серці), порушення нормальних життєвих звязків, активного громадського життя.

24.04.2018 р. від представника відповідача ГУНП в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що позивачем не доведено належними доказами факту протиправних діянь, причинно-наслідкового звязку між протиправними діяннями та завданою шкодою. Зазначено, що досудове розслідування триває, вчинені наступні слідчі: огляд місця події, допит ОСОБА_1 в якості потерпілого, допитано свідків, проведено трасологічну експертизу, отримано ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які направлені на виконання, отримано відомості на запит про перетинання транспортним засобом кордону, направлено орієнтування на розшук автомобіля, отримано відомості щодо вчинення реєстраційних дій відносно транспортного засобу. На даний час досудове розслідування триває. У відзиві зазначено, що суд загальної юрисдикції не уповноважений надавати оцінку діям слідчого та прокурора в межах розгляду цивільного спору; скарги на рішення, дії, бездіяльність слідчого чи прокурора підлягає розгляду в порядку ст. 303-307, ст. ст. 318-380 КПК України.

24.04.2018 р. до суду від представника третьої особи - ГУ ДКС у Полтавській області надійшло письмове пояснення, відповідно до якого представник похав відмовити в задоволенні позову та закрити провадження у справі. В обгрунтування заперечень зазначено, що майнова шкода, спричинена позивачу злочином (угон належного позивачу транспортного засобу) не є шкодою, що заподіяна органами досудового розслідування та прокуратурою. Листи відповіді ГСУ НП України в Полтавській області прокуратури та Полтавської області, на які посилається позивач, як на доказ бездіяльності відповідачів, носять лише інформаційний характер і не є доказами неправомірних дій чи бездіяльності органів досудового розслідування ті прокуратури. Розмір матеріальної шкоди саме у сумі 25 000,00 грн. не підтверджений жодними доказами; позивачем не доведено належними доказами факту протиправних діянь органу досудового розслідування та прокуратури, причинно-наслідкового звязку між протиправними діяннями та завданою шкодою, та доказів вини органу досудового розслідування та прокуратури. Головне управління Казначейства відповідно до Положення про Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, затвердженого наказом Державної казначейської служби України № 129 від 21.11.2011, не уповноважене стягувати кошти з державного бюджету, а лише здійснює безспірне списання коштів з боржників за рішенням суду відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. Відповідно до положень ст. ст. 19-20 ЦПК України вказаний спір не відноситься до юрисдикції даного суду.

25.04.2018 р. до суду від представника відповідача - Прокуратури Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на недоведеність факту протиправних діянь органу досудового розслідування та прокуратури, причинно-наслідкового звязку між протиправними діяннями та завданою шкодою, та доказів вини заподіювача шкоди.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.05.2018 р. вказану цивільну справу прийнято в провадження суддею Материнко М.О., відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.06.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивача ОСОБА_1 позов підтримав, прохав задовольнити.

Представник відповідача, Прокуратури Полтавської області,ОСОБА_2, представник відповідача, ГУНП в Полтавській облаті ОСОБА_3, проти задоволення позову заперечували, прохали відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи у справі - Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області, у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі доказі в їх сукупності, встановив наступне.

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 10.10.2013 року за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 10.10.2013 року Полтавським ВП ГУНП в Полтавській області внесено відомості до ЄРДР за фактом того, що в період часу з 21 год. 15 хв. 09.10.2013 року до 06 год. 00 хв. 10.10.2013 року за адресою м. Полтава, вул. В.Тирнівська, 36, корп. 2, невстановлена особа заволоділа автомобілем НОМЕР_2, що належить гр. ОСОБА_1, чим спричинила шкоду у розмірі 25 000, 00 грн.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчим відділом Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області. Процесуальне керівництво здійснюється Полтавською місцевою прокуратурою Полтавської області.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався на бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області та прокуратури Полтавської областіпід час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, та прохав суд стягнути моральну та матеріальну шкоду в порядку в порядку ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими передбачені нормами статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Вказана позиція узгоджується з положеннями п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, відповідно до якого обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 Цивільного кодексу України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Доказування факту протиправної бездіяльності, спричинення шкоди (її розміру), причинного зв'язку між ними, в даному випадку, покладається на сторону позивача.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять жодного належного доказу (рішення суду про встановлення бездіяльності органу, невиконання ним службових обовязків, тощо) в підтвердження наявності (факту) протиправної бездіяльності відповідачів у справі.

Позивачем невірно ототожнюється матеріальна шкода, спричинена йому вчиненням кримінального правопорушення (внаслідок незаконного вибуття із володіння позивача належного йому майна(транспортного засобу), як майнова шкода, спричинена внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури.

Таким чином, заявлена позивачем до відшкодування матеріальна шкода не знаходиться у причинно-наслідковому звязку із діяннями відповідачів у справі під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Оцінка ефективності здійснення досудового розслідування (проведення слідчих дій), не може бути покладена в основу доказування протиправної бездіяльності відповідачів, в силу того, що не має доказового значення та не підтверджує протиправної бездіяльності органу досудового розслідування.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Не є належними доказами протиправної бездіяльності відповідачів листи-відповідіГСУ НП України та прокуратури Полтавської області, надані в порядку розгляду звернень громадян, що містяться в матеріалах справи, на які посилається позивач, як на письмові докази (а.с. 16-38).

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем не надано жодних належних доказів винної, протиправної бездіяльності органів прокуратури Полтавської області та Головного управління Національної поліції в Полтавській області під час здійснення досудового розслідування та процесуального керівництва, у звязку із цим суд не вбачає підстав для відшкодування заявленої позивачем шкоди.

Щодо посилання сторони відповідача на той факт, що викладена позивачем бездіяльність органу досудового розслідування (щодо неповноти вчинення слідчих дій) є предметом оскарження відповідно до статті 303 КПК України, і в порядку розгляду цивільного спору не встановлюється, слід зазначити, що оскарження в порядку ст. 303 КПК України рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, є правом сторони кримінального провадження, і, за своєю сутністю, механізмом здійснення судового контролю під час досудового розслідування, а тому, реалізація позивачем такого права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження також не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.Керуючись ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 7,10, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (36040, АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Пушкіна, 83), Прокуратури Полтавської області (36000, м. Полтава, вул. 11000-річчя Полтави, 7), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби у Полтавській області (36011, м. Полтава, вул. Шевченка, 1) про визнання бездіяльності та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. п. 15.5, п. п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 20 грудня 2018 року.

Суддя Материнко М.О.