Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 376/668/17-ц

провадження № 61-7796св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у складі судді Віговського С. І. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року у складі суддів: Лівінського С. В., Журби С. О., Сержанюка А. С.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (далі - ТУ ДСА України в Київській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Зазначеним законом також доповнено частину шосту статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» абзацом другим такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах». Листом Державної судової адміністрації України від 15 січня 2015 року № 1-315/15 повідомлено, що «у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для наладженого організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати». На виконання наведених положень законодавства на підставі наказу начальника територіального управління ДСАУ в Київській області від 02 лютого 2015 року №15/0 (про проведення скорочення) територіальним управлінням проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області (у межах необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів, та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди). Скорочення проведено у судах Київської області з урахуванням вище перелічених критеріїв, а саме: в 11 судах за наказами; в 6-ти судах враховано загальну чисельність працівників апарату суду, яка була значно менша за величину 3,7, визначену у частині 6 статті 149 Законом України «Про судоустрій і статус суддів»; в інших судах за рахунок існуючих вакантних посад, що не заповнювалися.

З огляду на проведене скорочення, вимоги Закону № 76-VIII, а також беручи до уваги рішення Ради суддів України від 05 лютого 2015 року № 6, позивачем на підставі наказу начальника ТУ ДСА України в Київській області від 10 лютого 2015 року № 13 виплачено суддям суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Проте, після проведення фінансового аудиту управління та аудиту його відповідності, Державною судовою адміністрацією України 25 березня 2016 року складено звіт про результати аудиту та, поряд з іншим, виплату суддівської винагороди суддям у розмірі 10 мінімальних заробітних плат визнано порушенням і покладено на управління обов'язок забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 7 308 грн.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суддівська винагорода відповідачу проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності з боку відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість позову.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТУ ДСА України в Київській області просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суддівська винагорода суддям у січні-березні 2015 року мала виплачуватися із урахуванням вимог пункту 10 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким обмежено максимальний розмір суддівської винагороди 7 розмірами мінімальної заробітної плати (8 526 грн), а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати (12 180 грн). Проте винагороду у розмірі 12 180 грн виплачено суддям усіх місцевих загальних судів Київської області, а тільки тим, які працюють в судах, де відбулося скорочення посад. В результаті зайво виплачено суддям 919,59 тис. грн.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За положеннями статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди установили, що ОСОБА_4 працює суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Згідно з наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 10 лютого 2015 року № 13 «Про виплату суддівської винагороди у 2015 році» з лютого 2015 року максимальний місячний розмір суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Київської області обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати (виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки не враховується у зазначеному максимальному розмірі).

Відповідно до листа Державної судової адміністрації України від 14 вересня 2016 року про зауваження до звіту за результатами проведення перевірки усунення порушень, виявлених під час проведення аудиту, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області повинно усунути зазначені у звіті від 25 березня 2016 року № 6-16/2 порушення, в іншому випадку начальника територіального управління буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов'язків та систематичне невиконання розпорядчих документів № 6-16/2 України.

Звертаючись до суду з позовом, Державна судова адміністрація України посилалась на те, що відповідачу безпідставно нараховано та виплачено суддівську винагороду у розмірі 7 308,00 грн.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно не підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Встановивши, що виплата суддівської винагороди здійснена за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату та факту недобросовісності набувача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у стягненні з відповідача безпідставно нарахованих і виплачених коштів на суму 7 308 грн.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В. С. Висоцька

С. Ю. Мартєв