Справа №489/5710/18
Провадження №2/489/2535/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 листопада 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Животовою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки у спільному сумісному майні,
Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: визначити його частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 (Паркова) в місті ОСОБА_1. Мотивуючи свої вимоги тим, що розмір частки між сторонами не визначений, крім того, відповідачка в зазначеній квартирі не проживає.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, квартира АДРЕСА_1 (Паркова) є однокімнатною, житловою площею - 16,40 кв. м., загальною площею 31,00 кв. м..
Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 06 червня 2013 року. У відповідності з заповітом від 27.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №1110, ОСОБА_4 заповіла своєму сину ОСОБА_2 все належне їй майно.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2018 року визначено частку ОСОБА_4, яка померла 06 червня 2013 року, в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3, у розмірі 1/3 та визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_6, яка померла 06 червня 2013 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_4 не зареєстровано.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Щодо позовної вимоги про збільшення частки у праві спільної часткової власності, суд приходить до наступного.

Згідно із частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Оскільки презумпцію рівності часток у праві спільній сумісній власності позивачем не спростовано та не надано доказів у підтвердження можливості її збільшення, з цього слідує що дана позовна вимога є безпідставною.

Враховуючі викладене, відсутність у позивача можливості прийняття спадщини в позасудовому порядку, наявність достатніх та допустимих доказів у підтвердження фактів та доводів позивача, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати повязані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача, відповідно до їх фактичного понесення.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки у спільному сумісному майні задовольнити частково.

Визнати частки у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_1 (Паркова) в місті ОСОБА_1 за ОСОБА_2 1/3 частка та ОСОБА_3 1/3 частка.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса для листування: АДРЕСА_5.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «20» грудня 2018 року.