Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 495/6560/15-ц

провадження № 61-8407 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О.В.,

суддів: Карпенко С.О., Кузнєцова В.О., Олійник А.С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дніпровському районі Одеської області,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дніпровському районі Одеської області (далі - УПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплаченої пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що листом Одеської обласної медико-соціальної експертної комісії №2 (далі - Одеська обласна МСЕК № 2) від 14 січня 2014 року №595 не підтверджено встановлення ОСОБА_2 групи інвалідності на підставі витягу із акту огляду Одеської обласної МСЕК № 2 серія 2-18 ОБ № 092617 виданого безстроково 23 березня 2013 року відповідач не мав права на отримання пенсії по інвалідності.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2016 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено зловживань з боку відповідача у справі щодо надання недостовірної довідки.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2016 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не звернув увагу на недобросовісність поведінки відповідача, який надав УПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області недостовірний витяг про інвалідність безпідставно отримав пенсію у розмірі 71 016, 85 грн та неправильно застосував правила частини першої статті 1215 ЦК України.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення першої інстанції.

28 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2

У грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення УПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на касаційну скаргу ОСОБА_2.

27 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду .

У лютого2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанцій порушено норми матеріального права, а саме статті 12, 1215 ЦК України. Суд апеляційної інстанції не з'ясував недобросовісної поведінки у діях ОСОБА_2 внаслідок чого він набув спірних коштів. Висновки суду апеляційної інстанції без підтвердження та встановлення недобросовісність боржника є передчасними.

У запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційної інстанції без змін. Вказуючи, що мотиви касаційної скарги є безпідставними.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечень на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11 червня 2004 року ОСОБА_2 подав до УПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області заяву про призначення йому пенсії по інвалідності, надавши водночас витяг з акту огляду Одеської обласної МСЕК № 2 серії 2-18 ОБ № 092617 про встановлення йому інвалідності другої групи від загальних причин захворювання з 23 березня 2004 року безстроково, на підставі акта №181 (а.с.6)

З 23 березня 2004 року відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» УПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності ІІ групи, яка йому виплачувалась з моменту встановлення інвалідності.

У зв'язку з проведенням інвентаризації пенсійних справ та особистих рахунків пенсіонерів УПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області зроблено запит до Одеської обласної МСЕК № 2 щодо надання підтвердження про призначення ОСОБА_2 пенсії.

21 січня 2014 року за вхід. № 224/10 на адресу позивача надійшла відповідь Одеської обласної МСЕК № 2 від 14 січня 2014 року № 595, з якої вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не признавався безстроково інвалідом ІІ групи від загальних причин захворювання, а довідка серії 2-18 ОБ № 092617 від 23 березня 2004 року видавалася іншому хворому (а.с.8).

Отримавши відповідь Одеської обласної МСЕК № 2, позивач виплату пенсії відповідачу припинив з лютого 2014 року, та водночас направив йому лист про зобов'язання повернути переплачену, внаслідок надання недостовірних документів, пенсію, яка за період з 23 березня 2004 року по 31 січня 2014 рік склала 71 016,00 грн (а.с.15, 51).

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1215 ЦК України визначено випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України, у постанові від 02 липня 2014 рокуу справі № 6-91цс14 .

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, врахував наведені вище норми права та обставини справи, належним чином дослідив та надав оцінку доказам у справі та дійшов висновку про недобросовісність відповідача, який надав УПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області недостовірний витяг про інвалідність.

Доводи касаційної скарги, що суд без доказів у справі дійшов висновку про зловживання з боку відповідача про надання недостовірної довідки Верховний Суд не бере до уваги, оскільки такі не спростовують встановлені апеляційним судом обставини. Відповідач не виклав такі аргументи, які б спростовували встановлені обставини та висновки суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень Верховного Суду.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В. О.Кузнєцов

О. С.Олійник

Г.І. Усик