Справа № 510/1728/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.18 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав частково, надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо позовних вимог про стягнення аліментів за суттю не заперечує, але оспорює розмір, визначений позивачкою, - ? частину від його доходів щомісячно. У наданому відзиві зазначив, що він розлучений із позивачкою, у них є спільна дитина син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом із матірю. В даний час позивач має іншу сімю, він перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому від нього народилася спільна дитина донька ОСОБА_4, 04.07.2018р.н. Відповідач спростовує доводи позивачки з приводу того, що він не надавав матеріальної допомоги синові, оскільки це є невірним, він періодично перераховував на картрахунок кошти на утримання сина, на підтвердження цього надав суду копії банківських квитанцій. З урахування його матеріального, сімейного стану, перебуванні на утриманні малолітньої дитини та непрацездатної матері, яка є пенсіонеркою та являється інвалідом 2 групи, вважає достатнім та можливим надавати матеріальну допомогу синові у розмірі 1/12 частини від його заробітку щомісячно. Стосовно вимог про визначення місця мешкання дитини разом із матірю також заперечував, вважає, що задоволення цієї позовної вимоги обмежить його право на участь у спілкуванні та вихованні щодо сина, у звязку із тим, що позивачка буде навмисно через це чинити йому у цьому перешкоди. На підставі вищевикладеного, відповідач просив врахувати доводи, викладені у відзиві на позов, та розглянути справу без його участі.

Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу у її відсутності також.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, часткового визнання позову відповідачем, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; копія рішення Ренійського районного суду від 23.01.2017р. про розірвання шлюбу сторін; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5; копія довідки виконкому Ренійської міської ради від 05.09.2018р. про місце реєстрації ОСОБА_6; копія свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7; копія паспорту на імя ОСОБА_8; копія пенсійного посвідчення на імя ОСОБА_8; копія довідки про доходи розмір пенсії ОСОБА_8; копія свідоцтва про народження відповідача; копії банківських квитанцій; копії довідок АТ КБ «ПриватБанк» про наявність кредитної заборгованості у ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перед банком; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_10; копія довідки з місця роботи ОСОБА_7 (перебуває у декретній відпустці).

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та про визначення місця мешкання дитини.

Як зазначила позивачка, вони сторони у справі, у 2005р. зареєстрували між собою шлюб. Подружнє життя не склалося, їхня сімя розпалась і 23.01.2017р. за рішенням Ренійського районного суду Одеської області шлюб між ними було розірвано.

Від шлюбу є одна неповнолітня дитина син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з моменту розпаду сімї мешкає із матірю. Позивачка предявила позовні вимоги про стягнення аліментів, якими просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини доходів з відповідача щомісячно до досягнення повноліття сином. Як зазначила позивачка, відповідач є батьком дитини, після розпаду сімї сторони будь-яких стосунків не підтримують, мешкають окремо. Відповідач матеріально сина не забезпечує, хоча згідно із законом, як батько, зобов'язаний це робити. В даний час син знаходиться на утриманні позивачки, мешкає разом із нею. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тому виникла необхідність у стягненні її у примусовому порядку. Позивачка займається вихованням дитини, її утриманням, вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно.

Крім того, позивачка предявила вимоги про визначення місця проживання сина ОСОБА_6 за її фактичним місцем проживання та просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання сина за її місцем проживання без згоди на те батька.

Вивчивши матеріали справи, доводи відзиву на позов, надані суду документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини - підлягають частковому задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у шлюбі сторін, його батьком зареєстрований ОСОБА_2, відповідач у справі. Після розпаду сімї та розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини, в нього є інша сімя, в якій від нього народилась ще одна дитина донька ОСОБА_9. Як стверджує позивачка, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина офіційно не надає, дитина знаходиться на її утриманні . Як було встановлено судом та підтверджено належними доказами (банківськими квитанціями) відповідач після розірвання шлюбу із позивачкою надавав матеріальну допомогу синові, періодично перераховував певні грошові суми на рахунок, картрахунок позивачки. Цей довід є встановленим судом і будь-яких сумнівів у суду не викликає. Незважаючи на надання відповідачем добровільної матеріальної допомоги синові, вона бажає вирішити питання про стягнення аліментів на офіційному рівні, у звязку із чим звернулася до суду із позовом.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачена можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, участь в утриманні своєї дитини у примусовому порядку за ним не закріплена, при цьому домовленість між позивачкою та відповідачем про добровільну сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно у примусовому порядку стягнути аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вищевказаних вимог позивачка звернулася до суду і просила стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач у справі свого аліментного обовязку щодо утримання дитини не оспорював, але був не згодний із його розміром, вважав, що достатнім та таким, що відповідає його матеріальній спроможності, буде розмір аліментів, який буде дорівнювати 1/12 частині від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За таких обставин, оцінюючи матеріальний та сімейний стан сторін, суд встановив, що відповідач в даний час має іншу родину, перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі, в якому народилася від нього донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 Дружина відповідача в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, у звязку із чим не працює. Разом із сімєю відповідача мешкає і його матір (ОСОБА_8М.), яка є інвалідом 2 групи та людиною похилого віку. Матір позивача отримує пенсію, однак, її розмір є невеликим, пенсія не забезпечує належним чином потреби пенсіонерки, яка є хворою людиною та потребує лікування. У звязку із цим, відповідач також матеріально допомагає свої матері. Аналізуючи витрати родини позивача, суд зазначає також і те, що в родині (як у відповідача, так і у його теперішньої дружини) є боргові зобовязання перед банківською установою, які у передбачені законом строки вони повинні погашати. Окрім цього, відповідач повинен забезпечувати поточні витрати та потреби своєї родини та малолітньої дитини. 0

Оцінюючи матеріальний та сімейний стан позивачки, суд зазначає, що вона разом із сином ОСОБА_3 мешкають окремо від позивача, позивачка звісно піклується про сина, забезпечує йому його належний розвиток та виховання. Доказів про джерела існування позивачки, їхній розмір, цільове витрачання коштів суд немає, у звязку із тим, що відповідачка їх не надала, не заявляла клопотання про їх витребування. Відповідно до ст.. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи.

Таким чином, суд вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, - до досягнення повноліття дитиною, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 21 вересня 2018 року. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стосовно вимог про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. На момент подачі позову до суду неповнолітній дитині сторін синові ОСОБА_3 вже виповнилося 10 років. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, в даному випадку, необхідно заслухати думку самої дитини з цього приводу. За ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, для того, що виникла у батька чи матері необхідність у зверненні до суду із позовом про визначення місця проживання житини, потрібно, щоб між ними виник спір з цього приводу. Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Тому, в разі, якщо сторони не можуть домовитися один із одним, це питання може бути вирішено через орган опіки та піклування або через суд. На час розгляду справи між сторонами склалася така ситуація, що між ними питання про визначення місця мешкання їхньої спільної дитини не підіймалося, з моменту розірвання шлюбу сторін син ОСОБА_3 безперешкодно мешкає разом із матірю і у відповідача з цього приводу претензій не виникало. Сама позивачка не зверталася до відповідача із цим питанням також. Як виходить з тексту позовних вимог, позивачка просила визнати місце проживання сина, ОСОБА_6, 27.11.2007р.н., за її фактичним місцем проживання та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання сина за місцем проживання матері без згоди ОСОБА_2. Вимоги з цього питання в такій редакції судом не можуть бути задоволені, оскільки вони, по-перше, не враховують думку неповнолітньої дитини, про-друге, спрямовані на обмеження батьківських прав та інтересів самого відповідача, як батька, по-третє, - не конкретизовані. Тому, суд, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, може лише встановити факт проживання неповнолітнього разом із його матірю ОСОБА_1, який відповідає дійсній ситуації, що склалася в даний час.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76 - 81, 141, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. ст. 7, 51, 160, 161, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 (КПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії КМ №365878, виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 04.01.2006р., КПП НОМЕР_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.09.2018р. до 27.11.2025р., тобто до досягнення повноліття сином ОСОБА_3.

З метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд встановлює, що неповнолітня дитина син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає із матірю - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (КПП НОМЕР_1) 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Згідно із ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник