Провадження № 2/263/2637/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Шевченко О.А., при секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання неповнолітньої дитини, третя особа: Служба у справах дітей по Центральному району Управління Служби у справах дітей Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтований тим, що від шлюбу з відповідачкою він має неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживає разом зі ним за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що спільне життя з відповідачкою не склалася, він був змушений подати позовну заяву до про розірвання шлюбу. Зауважує, що він піклувався про доньку, щодня годував, одягав і намагався якомога більше проводити вільного часу і забезпечував дитину всім необхідним, повністю обладнав для повноцінного розвитку дочки, де у неї є окреме ліжко, стіл і інші меблі, а також комп'ютер з підручниками та канцелярським приладдям необхідними для її навчання, розвитку та виховання, не має ніяких шкідливих звичок, фізично і психологічно повністю здоровий, має навички медичного та санітарного обслуговування дитини, так як саме з самого дитинства він про неї повністю дбав. На підставі викладеного просить суд визначити місце мешкання його неповнолітньої доньки разом з ним.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про визнання позовних вимог та з проханням про розгляд справи у її відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду висновок, відповідно до якого додатково зазначено, що Після припинення відносин між батьками з травня 2018 року дитина залишилася проживати разом з батьком, за адресою: АДРЕСА_1. Згідно довідки про склад сім'ї підписаної головою ЖБК «Політ» за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживають батько ОСОБА_1 та малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно характеристики загально освітньої школи І-ІІІ ступенів № 9 (підписаною директором Стаценко В.А., та класним керівником - Качков ською P.M.) малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчається у четвертому класі. Має хороші здібності, охайна вміє вмотивовано висловлювати свою думку. Батько багато приділяє уваги навчанню та загальному розвитку доньки, постійно відвідує батьківські збори. З матеріалів справи та пояснень батька встановлено, що мати дитини ОСОБА_2, не приділяє дитині належної уваги та турботи. Згідно заяви ОСОБА_2, яка надійшла до служби у справах дітей по Центральному району 27.11.2018 встановлено, що мати не заперечує щоб дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, було визнано місце проживання разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з тим, що вона хоче поїхати з міста та доглядати хворого рідного брата. Просить розглянути справу на засіданні комісії у її відсутності. 05.12.2018 питання було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини та прийнято рішення клопотати перед судом щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1, тому вважають за доцільне рекомендувати визнати місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком ОСОБА_1.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, при цьому виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Як зазначено у висновку Служби у справах дітей по Центральному району Управління Служби у справах дітей Маріупольської міської ради згідно довідки про склад сім'ї підписаної головою ЖБК «Політ» за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживають батько ОСОБА_1 та малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно характеристики загально освітньої школи І-ІІІ ступенів № 9 (підписаною директором Стаценко В.А., та класним керівником - Качков ською P.M.) малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчається у четвертому класі. Має хороші здібності, охайна вміє вмотивовано висловлювати свою думку. Батько багато приділяє уваги навчанню та загальному розвитку доньки, постійно відвідує батьківські збори.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних заперечень щодо заявлених позовних вимог, не здобуто таких і в ході судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином з вищенаведеного вбачається, що відповідачка не надала суду жодного належного та достовірного доказу на спростування доводів позову та того, що вона не приділяє дитині належної уваги та турботи, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини.

Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, вік дитини, створені умови для її проживання та виховання, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст4, 5, 141, 247 ч.2, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання неповнолітньої дитини, третя особа: Служба у справах дітей по Центральному району Управління Служби у справах дітей Маріупольської міської ради - задовольнити.

Визначити місце мешкання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем проживання останнього: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2018 року.

Суддя: Шевченко О.А.