Справа №333/324/18
Пр. №2/333/863/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піх Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Бобко О.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів (договорів займу) недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

19.01.18 року ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якому просить суд поновити строк позовної давності та визнати недійсними в повному обсязі з моменту укладення договір позики б/н від 07.10.2012 року на суму 8600,00 доларів США зі строком повернення до 31.10.2012 р., договір позики б/н від 01.12.2012 року на суму 19000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2012 р., договір позики б/н від 07.03.2012 року на суму 30000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2013 р., договір позики б/н від 11.03.2013 року на суму 20000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2013 р.; стягнути з відповідачів в солідарному порядку витрати на судовий збір.

Повернення грошових коштів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 мало б відбутися виключно за рахунок спільного сумісного майна ОСОБА_5 та ОСОБА_3, оскільки будь-які інші джерела повернення боргів у ОСОБА_3 відсутні.

Крім цього, про наявність та зміст договорів позики, ОСОБА_1 стало відомо лише 16.01.2018 після ознайомлення з матеріалами цивільної справи №317/35/16, згідно з рішенням якої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягується заборгованість за цими договорами.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, надав суду відзив, який було долучено до матеріалів справи в судовому засіданні 19.03.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 заявив клопотання про допит ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку допиту свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 як свідок, пояснила суду, що вона проживає та зареєстрована в будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом з доньками (спільні діти з ОСОБА_3) ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ними проживає (мінливо) ОСОБА_3.

Спільний побут та витрати на утримання доньок та будинку, сплати за комунальні послуги і та інші витрати ОСОБА_1 здійснює самостійно за рахунок допомоги родичів та друзів, власного джерела доходу не має, а ОСОБА_3 здійснює лише допомогу по господарству власною участю зокрема: стриже газони, чистить басейн, відвозить та забирає доньок до школи автомобілем. Фінансової участі в витратах не приймає.

В судовому засіданні ОСОБА_3, як свідок зазначене підтвердив, додавши що позичені кошти програв на більярді.

Заявлений свідок з боку позивача - ОСОБА_10 пояснив, що щомісячно надає сім'ї ОСОБА_1 4000-6000 грн. допомоги, проте жодних документів, які можуть підтверджувати вказані обставини не надав. На підтвердження фінансової можливості здійснювати таку допомогу надав Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України, щодо ОСОБА_10 вказують на отримання саме ним у 2017 р. грошових коштів, загальний розмір яких становить 104 546,37 грн., також свідок пояснив, що крім грошової допомоги у розмірі 6000 грн. щомісяця, він здійснює витрати на ремонт транспортного засобу та заправляє його, надав 1000 доларів США, допомагає продуктами харчування, привіз із за кордону транспортний засіб, купляє одяг для дітей ОСОБА_1

В судовому засіданні ОСОБА_4 позов не визнав з підстав наведених у відзиві, вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 створили штучний спір з метою уникнути відповідальності щодо неповернутого боргу та за невиконання судового рішення про стягнення боргу, всіляко намагаються передати належне їм майном третім особам задля неможливості виконання рішення по справі №317/35/16 від 28.04.2016 року, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість в розмірі 4217583 грн. 78 коп. (чотири мільйони двісті сімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три грн. 78 коп.) рішення по зазначеній справі набрало законної сили 13.10.2016 року.

Також зазначає, що подружжя «ОСОБА_1» намагались розділити між собою майно певним чином в судовому порядку. Але 28.11.2017р. рішення по справі № 317/3272/16-ц було скасовано, в апеляційному порядку та 16.01.2018 р. було допущено поворот виконання за апеляційною скаргою ОСОБА_4

Суд, заслухавши учасників судового провадження, вислухавши покази свідка, дослідивши зібрані матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як встановлено судом ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 з 27.11.1999, який був зареєстрований відділом реєстрації міської ради м. Запоріжжя, актовий запис № 1352. Проживають разом з доньками - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори позики: договір позики б/н від 07.10.2012 року на суму 8600,00 доларів США зі строком повернення до 31.10.2012 р., договір позики б/н від 01.12.2012 року на суму 19000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2012 р., договір позики б/н від 07.03.2012 року на суму 30000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2013 р., договір позики б/н від 11.03.2013 року на суму 20000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2013 р.

ОСОБА_3 отримано від ОСОБА_6 зазначені кошти в повному обсязі, що було підтверджено ОСОБА_3 в ході його допиту.

В подальшому, оскільки ОСОБА_3 зобов'язання щодо повернення отриманих грошей в позику не виконав, ОСОБА_4 звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Запорізького районного суду по справі № 317/35/16 від 28.04.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість в розмірі 4217583 грн. 78 коп. (чотири мільйони двісті сімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три грн. 78 коп.) рішення по зазначеній справі набрало законної сили 13.10.2016 року.

Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та самостійно визначають розмір плати і порядок розрахунків.

Як роз'яснено у п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого.

Положення статті 65 Сімейного Кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Приписи законодавця вказують на те, що між подружжям існує презумпція згоди одного з подружжя, якщо чоловік, або ж дружина, вчиняють певний правочин, котрий спрямований на покращення благополуччя сім'ї. (ч. 2 ст. 65 СК України). Таким чином, відсутність письмової згоди дружини чи чоловіка на укладення договору позики не утворює правових підстав для визнання договору недійсним.

Неможливість виконання ОСОБА_3 судового рішення по справі № 317/35/16, через відсутність офіційного доходу та можливість звернення стягнення на спільне сумісне майно подружжя не є підставою для визнання правочину недійсним, та не суперечить нормам матеріального права на які посилається ОСОБА_1, як на підставу для задоволення позовних вимог (ст. 369 ЦК України)

У постанові Верховного суду України від 03.05.2018 р., по справі № 639/7335/15-ц, зазначено, що «Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї.»

Правова позиція у справі за № 6-17цс17, Закріплює, що відсутність згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Підстави, з якими закон пов'язує недійсність правочину відсутні, оскільки ОСОБА_3 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення до укладення правочину в інтересах сім'ї, також дотримана форма правочину та настали реальні наслідки.

Як встановлено в рішенні по справі №317/35/16 від 28.04.2016 року ОСОБА_3 частково виконував перед ОСОБА_4 свої обов'язки по сплаті відсотків та дія Договору позики від 07.10.2012 року була подовжена сторонами.

Матеріали справи, відповідно до яких ОСОБА_3 визнає позовні вимоги та не надав жодних доказів, на підтвердження витрат в інтересах сім'ї вказують на відсутність предмету спору. Суд до таких обставин ставиться критично, оскільки як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 зацікавлені у визнанні договорів позики недійсними з огляду на прийняті судами рішення по справах № 317/35/16 та № 317/3272/16-ц.

Під час допиту було з'ясовано, що подружжя виїжджало за кордон для відпочинку, ОСОБА_1 не зважаючи на своє скрутне матеріальне становище не пам'ятає вартості путівки та не надала жодних доказів, які підтверджують здійснення нею витрат.

Під час допиту ОСОБА_1, було зазначено, що транспортний засіб Volkswagen Tiguan придбаний за 16000 - 18000 $ США. Частка з яких отримана від продажу Chevrolet AVEO, та 50 000 грн., отримані від тітки з дядьком, проте жодних документів, що підтверджують вказані обставини не надано. Крім того ОСОБА_1 на час здійснення правочину обіймала посаду державної служби, хоча декларацію державного службовця, з метою підтвердження викладених обставин до матеріалів справи не надала.

Письмова згода ОСОБА_3 на розпорядження транспортним засобом вказує на належність йому частки майна. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 мав скрутне матеріальне становище до отримання грошових коштів за договорами позики, та наявність його частки у вказаному майні, встановлено що грошові кошти отримані за договорами позики були використанні з метою придбання транспортного засобу в інтересах сім'ї. Транспортний засіб був придбаний для дружини за рахунок коштів отриманих на підставі договорів позики та зареєстрований на ОСОБА_1 напередодні її дня народження, а саме 26.03.2013 р.

Транспортний засіб ОСОБА_3 марки Honda, модель Accord, в 2016 р. був проданий матері ОСОБА_1, з його слів набагато нижче реальної вартості, а саме за 5-20 тис. грн. ОСОБА_1 зазначила, що це було зроблено через те, що чоловік не є надійною людиною та це було першим, що вона може забрати, задля того щоб не залишитися ні з чим. Крім цього, зазначила що вказаний правочин був вчинений саме в її інтересах. Зазначене підтверджує обізнаність її, як про існування неповернутого боргу ОСОБА_11 так і про наявність судового позову до ОСОБА_3 (справа № №317/35/16 ) та наявність арешту на все майно ОСОБА_3

Договори про надання комунальних послуг, на будинок в якому проживає подружжя укладені з ОСОБА_3, та позивачем не доведено те, що саме вона сплачує комунальні платежі. Також сумнів викликає названий ОСОБА_1 під час допиту розмір витрат на утримання будинку у 2500 - 3000 грн.

ОСОБА_1 зазначила про скрутне матеріальне становище, та що джерелом її доходу є ОСОБА_10, який щомісячно надає їй сім'ї 4000-6000 грн., проте жодних документів, які можуть підтверджувати вказані обставини суду не надано. Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України, щодо ОСОБА_10 вказують на отримання саме ним у 2017 р. грошових коштів, загальний розмір яких становить 104 546,37 грн., що не підтверджує передачу грошових коштів Позивачу.

Крім того, якщо врахувати що ОСОБА_10 надає 6000 грн. щомісяця, здійснює витрати на ремонт транспортного засобу та заправляє його, надав 1000 доларів США, допомагає продуктами харчування, привіз із-за кордону транспортний засіб, купляє одяг для дітей ОСОБА_1, то постає питання щодо того, за рахунок яких коштів проживає сам ОСОБА_10

Враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають разом, пов'язані спільним побутом, спільно відпочивають та ОСОБА_3 продовжує здійснює, як матеріальні так і трудові витрати в інтересах сім'ї, спільно виховують дітей, спільно використовують належне їм майно, незалежно від титульного володільця, підстави для визнання правочину недійсним - відсутні.

З огляду на вказане, заявлений позов ОСОБА_1 є спробою подружжя унеможливити виконання судового рішення по справі № 317/35/16, яке набрало законної сили.

У зв'язку із зазначеним та керуючись ст. ст. 6, 8, 10, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів (договорів займу) недійсними - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: Ю.Р. Піх