ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Ухвала

12 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 643/6936/17

провадження № 22ц/818/303/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи

позивач: ОСОБА_1, представник позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Біфель», представник відповідача: Ягленко Марина Сергіївна

особа яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_6

представники апелянта: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біфель» про розірвання договору та визнання права власності, з апеляційною скаргою ОСОБА_6, в особі його представника ОСОБА_8, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року, ухвалене суддею Коротким І.П. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «БІФЕЛЬ» про розірвання договору та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначив, що 28 січня 2014 року він уклав договір купівлі-продажу нежитлових приміщень з ТОВ «БІФЕЛЬ», за умовами якого зобов'язався передати, а відповідач прийняти нежитлові приміщення загальною площею 918,6 кв.м в нежитловій будівлі літ «3-4», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та сплатити їх вартість у розмірі 481 000 грн. Проте відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав та не сплатив позивачу повну вартість вказаних нежитлових приміщень. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив розірвати договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 січня 2014 року, укладений між ним та ТОВ «БІФЕЛЬ», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною О.Г. за №140; скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на вказані нежитлові приміщення та визнати за собою право власності на вказані нежитлові приміщення.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «БІФЕЛЬ», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною 0. Г. за № 140.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Мотивуючи своє судове рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України наявні підстави для розірвання оспорюваного договору, оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав та не сплатив позивачу вартість вказаних нежитлових приміщень в обумовлений договором строк, тим самим допустивши істотне порушення умов договору.

На вказане судове рішення апеляційну скаргу подав ОСОБА_6, в особі свого представника ОСОБА_8

Постановою апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що існує спір про право стосовно одного і того ж об*єкту.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, постанову апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2018 року Верховний Суд виходив з того, що апеляційним судом не було з*ясовано в чому саме полягає порушення прав ОСОБА_6 оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, не було обґрунтовано право останнього як поручителя вимагати за собою права на спірний об*єкт.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, в особі свого представника ОСОБА_8, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу від 28.01.2014 та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що він, як поручитель за договором поруки №4473-ПР від 14 січня 2011 р. сплатив кредитору за боржника (ОСОБА_1.) у повному обсязі заборгованість за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2010 нежитлової будівлі літ. "3-4". загальною площею 56553 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з цим до нього перейшли всі права кредитора у відповідному зобов'язанні, які існували у продавця ТОВ «ФІНВЕСТБУД» по договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010, укладеного з позивачем ОСОБА_1 Натомість, ОСОБА_1 продовжує і на сьогоднішній день ухилятися від виконання своїх обов'язків за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2010 так і не здійснивши оплату за придбану нежитлову будівлю.

Вказує, що 24 січня 2014 року ОСОБА_1 поділив зазначену будівлю на окремі частини, які переоформив на юридичні особи (ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАИЖИ», ТОВ «СУВА», ТОВ «БІФЕЛЬ»), в яких він с кінцевим бенефіціарним власником, оскільки має значну частку в статутному капіталі цих юридичних осіб у розмірі 77%, що дозволяє йому впливати на будь-які рішення цих юридичних осіб, в тому числі на рішення про відчуження майна товариства та рішення, що пов'язані з його майновою участю.

Вважає, що ОСОБА_1 пред'явив штучний позов про розірвання договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, які були нібито продані, але не оплачені юридичними особами, учасниками яких є ОСОБА_1 Такі дії ОСОБА_1 направлені на уникнення юридичної відповідальності перед ним.

Також апелянт зазначає, що в суді першої інстанції ним було заявлено про розгляд в Московському районному суді м. Харкова іншої справи за № 643/10560/17, за його позовом до ОСОБА_1, ТОВ «РАО 777» , ТОВ «СОХАИЖИ», ТОВ «СУВА», ТОВ «БІФЕЛЬ» про визнання договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «ФНВЕСИБУД» та ОСОБА_1 від 15.12.2010 та договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.01.2014, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАИЖИ», ТОВ «СУВА», ТОВ «БІФЕЛЬ» недійсними, а також про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. «3-4», загальною площею 56553 кв.м., 1-го поверху №1-:-30, загальною площею 1394,6 кв.м., антресолі 1-го поверху №31-:-39, загальною площею 276,5 кв.м., антресолі 4-го поверху №25-:-33, загальною площею 80,4 кв.м., сходова клітина №6, 3-го поверху, загальною площею 32,2 кв.м., сходова клітина № 13, 4-го поверху, площею 32,6 кв.м., усього площею 2766,6 кв.м., розташовані в нежитловій будівлі літ. "3-4" за адресою, АДРЕСА_1; на нежитлові приміщення 2-го поверху №1-:-25, загальною площею 957,3 кв.м., антресолі 2-го поверху № 26,27, загальною площею 86,8 кв.м., усього площею 1044,1 кв.м., розташовані в нежитловій будівлі літ. «3-4», за адресою: АДРЕСА_1; на нежитлові приміщення 3-го поверху № 1-:-5, 7-:-16, загальною площею 926,0 кв.м., розташовані в нежитловій будівлі літ. 3-4 за адресою: АДРЕСА_1; на нежитлові приміщення 4-го поверху №1-:-12, 14-:-24, 34, загальною площею 918,6 кв.м., розташовані в нежитловій будівлі літ. "3-4" за адресою: АДРЕСА_1.

Звертає увагу на те, що предметом спору по вказаній справі є нерухоме майно - нежитлова будівля в цілому, в тому числі і нежитлові приміщення, які є її частиною і вимоги, на які заявлені позивачем. Тому вважає, що оспорюване рішення впливає на майнові права апелянта, що було підставою для залучення його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Заявляє про невірне застосування судом першої інстанції ст. 651 ЦК України щодо визнання договору від 28.01.2014 року розірваним, оскільки договір купівлі-продажу від 28.01.2014 року, предметом якого стала частина нежитлового приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1, не був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, а мав мету - уникнути юридичної відповідальності за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань по договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010 р. Вважає, що договір купівлі-продажу, укладений 28 січня 2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «БІФЕЛЬ» має ознаки фіктивності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

Судом встановлено, що 28 січня 2014 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ "БІФЕЛЬ" договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., за реєстровим № 140, за умовами якого ОСОБА_1 продав нежитлові приміщення 4-го поверху № 1-:-12, 14-:-24, 34, загальною площею 918,6 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "З-4", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Договором була передбачена відстрочка сплати ціни продажу до 28 січня 2017 року.

Представник ОСОБА_6 наполягає на тому, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року вирішено питання про права та обов*язки останнього оскільки він набув права кредитора за іншим договором, предметом якого є спірне нерухоме майно та існує інший спір про право стосовно того самого об*єкту нерухомого майна,

Колегія суддів такі доводи вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2010 року між ТОВ "ФІНВЕСТБУД" та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "З-4", загальною площею 5655,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. за реєстровим № 4473. За умовами договору ТОВ «ФІНВЕСТБУД» продав, а ОСОБА_1 придбав зазначене нерухоме майно.

Відповідно до п. 2.1. договору, продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчинено за 5500000,00 грн., які Покупець зобов'язаний сплатити Продавцю до 30 грудня 2011 року.

14 січня 2011 р. ТОВ «ФІНВЕСТБУД», як кредитор, та ОСОБА_6, як поручитель, уклали договір поруки № 4473-ПР, відповідно до умов якого ОСОБА_6 поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань по договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року, в тому числі щодо сплати ціни продажу за придбану ним нежитлову будівлю в порядку, на умовах та в строки, передбачені договором купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року.

ОСОБА_6 наполягає на тому, що ОСОБА_1, як покупець не виконав своїх зобов'язань перед продавцем ТОВ "ФІНВЕСТБУД" щодо сплати договірної ціни за придбану нежитлову будівлю у відповідності до умов договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року, яким було передбачено відстрочення оплати нерухомості до 31 грудня 2011 року, у зв'язку з цим, 06 січня 2012 року, на підставі вимоги кредитора за № 0301-07 від 03.01.2012р., ОСОБА_6, як поручитель, сплатив кредитору ТОВ "ФІНВЕСТБУД" у повному обсязі суму вартості нежитлової будівлі за боржника ОСОБА_1 що підтверджується квитанцією на суму 5 500 000, 00 грн. до прибуткового касового ордеру № 1 від 06.01.2012 року за підписами головного бухгалтера та касира, скріпленими печаткою ТОВ «Фінвестбуд».

ОСОБА_6 вважає, що виконавши зобов*язання ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року він отримав право вимагати розірвання цього договору або визнання його недійсним та передачі йому у власність спірного нерухомого майна.

За змістом ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.07.2018 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ТОВ «РАО 777», ТОВ «СУВА», ТОВ СОХАЙЖИ», ТОВ «БІФЕЛЬ» про визнання правочинів недійсними та визнання права власності задоволено у повному обсязі. Зазначене рішення не набрало законної сили.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в разі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Судове рішення, оскаржене особою, що не брала участі у справі повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов'язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов'язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки останніх.

Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов'язки цієї особи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року, яке оскаржується, позов ОСОБА_1 задоволено частково, розірвано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «БІФЕЛЬ», в частині визнання права власності за ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації у позові відмовлено.

При цьому питання про права та обов*язки ОСОБА_6 не вирішувались. Наявність іншого спору про право стосовно того самого об*єкту нерухомого майна, стороною у якому є також і ОСОБА_6 про зазначене не свідчить, оскільки вказаний спір, що ініційований ОСОБА_6 виник з інших правовідносин.

Не спростовують висновків колегії суддів і посилання ОСОБА_6 на те, що укладанням договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.01.2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАИЖИ», ТОВ «СУВА», ТОВ «БІФЕЛЬ» позивач штучно розділив нерухоме майно на частини, їх реєстрація була проведена окремо та їм присвоєні окремі реєстраційні номери, що ускладнить виконання рішення суду, яким зазначені договори визнані недійсними.

Колегія суддів вважає, що само по собі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «БІФЕЛЬ» не є перешкодою для кредиторів за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року, укладеного між ТОВ "ФІНВЕСТБУД" та ОСОБА_1, у поверненні у їх власність спірного нерухомого майна у разі розірвання або визнання недійсним останнього договору.

Доводи апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції ст. 651 ЦК України та відсутності підстав для розірвання договору не перевіряються колегією суддів оскільки не встановлено, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

За приписами п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Оскільки суд першої інстанції не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_6 відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6, в особі його представника ОСОБА_8, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна