Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 643/11868/15-ц

провадження № 61-6547св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2015 року у складі судді Погасій О. Ф. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2016 року у складі суддів: Шевченко Н. Ф., Івах А. П., Бобровського В. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Улипні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») про визнання зобов'язання за кредитним договором № 154-В/08/12/ФО/А від 21 серпня 2008 року виконаним у повному обсязі відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року та визнання зазначеного кредитного договору таким, що припинив свою дію з моменту його виконання - 25 вересня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21 серпня 2008 року між ним та ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», укладений кредитний договір № 154-В/08/12/ФО/А, відповідно до якого він отримав кредитні кошти у розмірі 22 860 доларів США. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року з нього і поручителя стягнуто солідарно суму боргу за кредитним договором у розмірі 55 258 грн 61 коп. Рішення суду 26 травня 2014 року набрало законної сили. Він неодноразово звертався до відділення Сбербанку Росії із проханням прийняти кошти на виконання рішення суду. 06 серпня 2014 року ним подано запит з проханням повідомити, на який рахунок та яким чином здійснити перерахування стягнутих за рішенням суду сум, відповідь на цей запит йому надіслано відповідачем 27 серпня 2014 року та 25 вересня 2014 року він перерахував грошові кошти в сумі 55 258 грн 61 коп. за зазначеними у відповіді реквізитами. Отже, 25 вересня 2014 року заборгованість за кредитним договором ним погашена у повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 154-В/08/12/ФО/А від 21 серпня 2008 року виконаним у повному обсязі відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року. Визнано кредитний договір № 154-В/08/12/ФО/А від 21 серпня 2008 року, укладений між ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» і ОСОБА_1, таким, що припинив свою дію з моменту його виконання - 25 вересня 2014 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав 25 вересня 2014 року шляхом перерахування на рахунок відповідача стягнутих за судовим рішенням грошових коштів. Посилання відповідача на значне коливання курсу гривні у відношенні до долара США не може бути підставою для утворення заборгованості за кредитним договором, що вже була стягнута за рішенням суду та перерахована на рахунок банку. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Апеляційним судом справа переглядалася неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що банк у 2014 році скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Наслідком такого звернення стало ухвалення судового рішення Московським районним судом м. Харкова від 13 травня 2014 року. Тобто, з моменту набрання рішенням Московським районним судом м. Харкова від 13 травня 2014 року законної сили та повного виконання рішення суду право банку на отримання процентів та інших платежів за кредитним договором припинилось.Після ухваленого рішення і набрання ним законної сили ОСОБА_1 неодноразово усно звертався до відділення Банку про надання відомостей щодо рахунку, на який він має перерахувати стягнуті за судовим рішенням кошти, і тільки після письмової заяви позивача від 06 серпня 2014 року про надання відомостей щодо рахунку, на який він має перерахувати стягнуті за судовим рішенням кошти, відповідачем листом від 27 серпня 2014 року були повідомлені реквізити для сплати заборгованості, та позивачем 25 вересня 2014 року на рахунок відповідача сплачено 55 258 грн 61 коп. ОСОБА_1 реально виконав зобов'язання за кредитним договором, що свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відхилив клопотання представника банку щодо відкладення розгляду справи, внаслідок чого позбавив відповідача права на додаткові пояснення щодо суті спору. До участі у справі не залучено поручителя, проте вирішення спору стосується його прав та обов'язків. Крім того, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року стягнуто борг за кредитом, який утворився станом на 06 лютого 2014 року. Прострочення виконання вказаного рішення суду є підставою нарахування сум за статтею 625 ЦК України та інших платежів за кредитним договором, а тому не можна вважати, що кредитне зобов'язання позичальника припинилося.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в момент реального повернення грошових коштів позикодавцеві. Виконання зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі зумовлює його припинення на підставі статті 599 ЦК України.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судами встановлено, що 21 серпня 2008 року між ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 154-В/08/12/ФО/А, за яким позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 22 860 доларів США зі сплатою 0,01% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 21 серпня 2015 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року у справі № 643/4547/14-ц на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 258 грн 61 коп.

25 вересня 2014 року рішення суду виконано позичальником.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі (комісію, неустойку тощо) припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (дострокове стягнення боргу). В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року встановлено, що 18 вересня 2013 року кредитор надіслав ОСОБА_1 досудову вимогу про стягнення заборгованості за кредитом у повному обсязі, отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня (пункт 6.13 кредитного договору) з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Таким чином, після звернення до позичальника із достроковою вимогою припинилося право банку на проведення нарахувань за кредитним договором. У позові, який задоволено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року, стягнення за кредитним договором заявлено у повному обсязі. Вказане рішення боржник виконав повністю, тобто кредитне зобов'язання фактично виконано.

Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання.

З моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

У зв'язку з наведеним, встановивши факт належного виконання боржником основних зобов'язань за кредитним договором, суди дійшли правильного висновку про настання у зв'язку з цим таких юридичних наслідків як припинення кредитного зобов'язання.

Відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного зобов'язання виконаним та кредитного договору припиненим у зв'язку з належним виконанням основного зобов'язання, позивач посилався на невизнання банком зазначеного факту.

Згідно з пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права на припинення кредитного зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

З урахуванням викладеного, судові рішення ухвалено згідно закону, підстав скасування вказаних рішень не вбачається.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відхилив клопотання представника банку щодо відкладення розгляду справи, внаслідок чого позбавив відповідача права на додаткові пояснення щодо суті спору, є необґрунтованими, оскільки визначення поважності причин неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі (стаття 305 ЦПК України 2004 року), належить до дискреційних повноважень суду, в провадженні якого перебуває справа.

Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги про те, що до участі у справі не залучено поручителя, проте вирішення спору стосується його прав та обов'язків, оскільки за змістом статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Відповідно до статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сбербанк» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик