Єдиний унікальний номер 236/1412/18 Номер провадження 22-ц/4804/80/18
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції Бікезіна О.В.
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут без повідомлення учасників справи цивільну справу що виникла з кредитних правовідносин за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором застави та договором поруки, в якій подано апеляційну скаргу Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» /надалі Банк/ звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якому просило стягнути солідарно з позичальників заборгованість в сумі 37018,01 грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова - 0,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 10834,34 грн.; заборгованість по процентах поточна - 0,00 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 8783,97 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 11617,09 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 5782,61 грн., штраф за неналежне виконання умов договору застави в розмірі 2980,00 грн. та судові витрати. В позові Банк зазначив, що заборгованість утворилася через неналежне виконання умов кредитного договору № 2203/1252 за умовами якого Товариство надало позичальнику кредит у сумі 53640,00 грн. на строк з 04 вересня 2008 по 03 вересня 2015 року зі сплатою відсотків виходячи з 20% річних. Кредит надавався на придбання автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язання між Банком та ОСОБА_4 укладено договір застави № 1142 від 04 вересня 2008 року. Предметом застави є автомобіль марки DAEWOO, моделі NEXIA реєстраційний номер НОМЕР_1. Також 04 вересня 2018 року укладено договір поруки №1142/1, в якому за неналежне виконання умов договору поручителем є ОСОБА_5.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 липня 2018 року позовні вимоги Банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість у розмірі 19618 грн.31 коп. за кредитним договором № 2203/1252 від 04 вересня 2008 року, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 10834,34 грн. та заборгованості по процентах простроченої - 8783,97 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто судовий збір в сумі 863,38 грн.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_4 суми штрафу за невиконання умов договору застави та заборгованості за кредитним договором з поручителя в загальному розмірі 19618,31 грн. скасувати, ухвалити нове, яким позов в наведеній частині задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги Банк зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669 за якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань саме за кредитними договорами та договорами позики. Однак, штраф, який просив стягнути позивач з ОСОБА_4. - це штраф за невиконання відповідачем умов договору застави щодо страхування заставного майна, який не є за своєю правовою природою ані кредитним договором, ані договором позики. Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до наявності підстав для стягнення заборгованості з поручителя, заявник вважав, що порука не припинилась.

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові частково не узгоджується із положеннями чинного законодавства.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

04 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 2203/1252 про надання 53640,00 грн. за відсотковою ставкою 20% річних з кінцевим строком повернення до 03 вересня 2015 року на придбання автомобіля /а.с. 18-28/.

04 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладений договір застави № 1142 про заставу автомобіля марки DAEWOO, моделі NEXIA реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності /а.с.29-35/.

04 вересня 2008 року також укладено договір поруки між Банком та ОСОБА_5 № 1142/1, згідно з яким відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором кредиту /а.с. 36-38/.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з'ясував обставини у справі, однак неправильно застосував норми матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині спору про стягнення штрафу за порушення умов договору застави, суд виходив з того, що місто Донецьк, де був зареєстрований відповідач, віднесено згідно Додатку та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а тому відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року банкам та іншім фінансовим установам, а також кредиторам забороняється нарахування пені та/або штрафів за невиконання умов страхування предмету застави.

Однак з таким висновком суду погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом договору застави вбачається, що відповідач на період дії цього договору зобов`язаний застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати банку копії договору страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів за цим договором страхування (п.3.3.4 - а.с.32).

Виходячи з положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач зазначив, що у Банку відсутня інформація про діючі договори страхування предмету застави автомобіля. Відповідач доказів виконання умов договору застави (транспортного засобу) в частині страхування предмету застави автомобіля суду також не надав.

Отже, апеляційний суд вважає, що оскільки відповідач в порушення умов договору застави, належних доказів щодо укладення договору страхування транспортного засобу банку не надав, відповідно, у банку виникло право на нарахування штрафу за невиконання умов договору застави щодо страхування предмета застави згідно з п. 4.2. Договору застави. Розрахунок суми штрафу ніким не оспорюється.

Посилання суду першої інстанції на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є безпідставним. Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Системний аналіз зазначеної статті дає підстави зробити висновок про те, що заборона нарахування пені та/або штрафів, а також скасування у разі їх нарахування стосується штрафів та пені нарахованих саме на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики, а не штрафів за порушення умов договору застави транспортного засобу.

Суд на зазначені положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Що стосується іншої вимоги апеляційної скарги, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з поручителя ОСОБА_5 суми боргу у зв'язку з тим, що порука припинилась.

Статтею 554 ЦК України передбачено що, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В пунктах 1.1 та 1.2 Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору.

За змістом пунктів 5.1 та 5.2 Договору поруки договір набуває юридичної сили з моменту підписання і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором, також порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Також передбачено, що якщо строк виконання зобов'язання не зазначений або визначений моментом вимог то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору /а.с. 37/.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України логічним є висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Згідно встановлених у справі обставин, Банк пропустив строк пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки звернулася до суду з позовом в якому викладено відповідну вимогу саме до поручителів 16 травня 2018 року в той час як дія договору кредиту визначена по 03 вересня 2015 року, тобто звернення мало місце поза межами строку дії поруки.

У договорах поруки в даній справі встановлені строки її дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягали застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється.

Суд апеляційної інстанції вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду в частині вимог до поручителя.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає відповідно до статті 376 ЦПК України слід частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені вимог Банку про стягнення штрафів за невиконання умов страхування предмету застави, в решті рішення слід залишити без змін.

На підставі частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір в сумі 1762,00 грн. за подання апеляційної скарги - 2643 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу за порушення умов договору застави, тобто позовні вимоги та апеляційна скарга задовольняються в частково, з ОСОБА_4 на користь Банку належить стягнути судовий збір в загальній сумі 2315,5 грн. (994+ 1321,5).

Керуючись ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за порушення умов договору застави скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4 про стягнення штрафу за порушення умов договору застави задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» штраф за порушення умов договору застави в розмірі 2980(дві тисячі дев'ятсот вісімдесят), 00грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2315 (дві тисячі триста п'ятнадцять), 50грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2018 року.

Судді: