Провадження № 2/760/506/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

10 грудня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю сектераря- Гак Г.М.

прендставника позивача- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Концерну « Київоблагробуд» про визнання права власності на частину квартири, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом і, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в зв'язку з втратою правовстановлюючого документу.

Посилається в позові на те, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1, інша частина квартири належала дружині її рідного батька ОСОБА_4, про що свідчить довідка Комунального підприємства Київської міської ради Київське міське бюро технічної інвентаризації від 30 березня 2017 року КВ-2017 №12241.

За змістом даної довідки за даними реєстрових книг Бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за нею та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським обласним ПКБ «Київоблагробуд» 19 жовтня 1994 року, зареєстрованого в Бюро 17 листопада 1994 року в книзі д. 205-121 за реєстровим №4174.

ОСОБА_4 померла, але свідоцтво про смерть було втрачено разом з правовстановлюючими документами на квартиру.

На її письмове звернення до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації ГТУЮ у м. Києві їй було відмовлено в видачі витягу про смерть ОСОБА_4, оскільки вона не є родичем померлої.

З метою відновлення Свідоцтва про право власності на квартиру вона зверталася до відділу приватизації державного житла Управління житлово - комунального господарства Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, де їй було повідомлено, що вказана квартира приватизована відповідно до розпорядження органу приватизації Київського обласного проектно - будівельного концерну «Київоблагробуд» №238 від 19 жовтня 1994 року.

Отримати дублікат Свідоцтва про право власності на квартиру в Київському обласному проектно - будівельному концерні «Київоблагробуд» неможливо в зв'язку з тим, що підприємство ліквідовано.

Правонаступником Київського обласного проектно - будівельного концерну «Київоблагробуд» є колективне житлово - комунальне підприємство «Агропромбудіндустрія», яке здійснює обслуговування будинку.

На її звернення даним підприємством їй було відмовлено в видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло та рекомендовано звертатися до районної адміністрації.

31 жовтня 2017 року вона звернулась до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, де їй також було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва з посиланням на Інформаційну картку адміністративної послуги «Видача дубліката свідоцтва про право власності на житло», затвердженої розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №435 від 27 травня 2016 року, якою встановлений вичерпний перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, серед яких зокрема є оригінал свідоцтва про смерть іншого співвласника квартири, якого вона надати не може.

Відсутність у неї правовстановлюючих документів на квартиру позбавляє можливості розпоряджатися своєю власністю.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Судові повістки, що направлялися на його адресу, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає повідомлення відповідача про розгляд справи належним.

Відзиву чи письмових заперечень від представника відповідача до суду також не надходило.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що згідно з Ордером НОМЕР_1 від 17 серпня 1966 року на житлове приміщення, виданим Виконавчим комітетом Київської міськради депутатів трудящих, на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради від 08 серпня 1966 року ОСОБА_5, батьку позивачки, була надана квартира АДРЕСА_1 на сім»ю з 3-їх осіб: він, дружина, донька.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що дружина батька позивача ОСОБА_4 померла, однак свідоцтво про її смерть разом з оригіналом правовстановлюючого документа на квартиру було втрачено, а тому отримати дублікат Свідоцтва про право власності на житло у неї немає можливості.

З метою отримання правовстановлюючого документа на квартиру позивач неодноразово зверталася як до органу приватизації, на підставі рішення якого було видано свідоцтво, так і до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, якими в видачі дубліката свідоцтва було відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні також пояснила, що перешкодою для отримання дубліката є також відсутність оригіналу свідоцтва про смерть іншого співвласника,в видачі дубліката якого їй також відмовлено.

/ а.с. 33; 106 /

З листа Відділу приватизації державного житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 грудня 2011 року №93 вбачається, що згідно з архівними даними квартира АДРЕСА_1 приватизована відповідно до розпорядження органу приватизації Київського проектно - будівельного концерну «Київоблагробуд» №238 від 19 жовтня 1994 року на дві особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до інформаційної довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2017 №12241 від 30 березня 2017 року, згідно з даними реєстрових книг Бюро квартира на праві власності зареєстрована на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським обласним ПБК «Київоблагробуд» 19 жовтня 1994 року, зареєстрованого в Бюро 17 листопада 1994 року в книзі д. 205-121 за реєстровим №4174.

В матеріалах справи також наявна копія Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 жовтня 1994 року Київським обласним ПБК «Київоблагробуд», згідно з яким позивачці та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

/ а.с. 17; 35; 39; 102 /

Таким чином, підстав сумніватися в належності позивачці на праві власності ? частини даної квартири у суду немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 07 жовтня 2015 року по справі №6-1622цс15 зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Представник відповідача, не з'явившись в судове засідання, будь - яких заперечень щодо вимог позивачки не надав.

Право власності позивачки на частину спірної квартири підтверджується наданими нею доказами, приведеними вище, які відповідають вимогам ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

Враховуючи вище викладене, втрату правовстановлюючого документа на квартиру, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст.15,16, 316, 317, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2018 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва