Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 553/4365/14-ц

провадження № 61-17575св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Національна академія внутрішніх справ,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року у складі судді Нагорної Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Національна академія внутрішніх справ (далі - НАВС) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання.

Свої вимоги НАВС обґрунтовувала тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (далі - КНУВС) від 22 липня 2006 року № 69 дск ОСОБА_2 із 01 вересня 2006 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КНУВС.

29 листопада 2007 року між КНУВС, комплектуючим органом ? Управлінням міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - УМВС України в Полтавській області) та ОСОБА_2 укладений договір про підготовку фахівця у КНУВС № Пл-16, згідно з яким останній навчатиметься за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання ? відшкодувати фактичні витрати за період навчання.

Із 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року відповідно до зазначеного договору відповідач у період навчання у КНУВС перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Відповідно до наказу КНУВС від 18 червня 2010 року № 463 ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 направлений для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області. Таким чином, КНУВС повністю виконав умови договору про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 09 жовтня 2012 року № 328 о/с на підставі поданого ОСОБА_2 рапорту, його звільнено із органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

Договір про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16 зобов'язує ОСОБА_2 у разі звільнення з органів внутрішніх справ після навчання до закінчення встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати витрати за період навчання, у тому числі за дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з КНУВС та звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин.

Оскільки ОСОБА_2 звільнений із органів внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, то ним не виконані умови укладеного договору про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16. ОСОБА_2 навчався у КНУВС із 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 рік і витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, складають 20 619,00 грн.

Із урахуванням, наведеного позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 вартість навчання у розмірі 20 619,00 грн, а також розмір сплаченого судового збору.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано у НАВС.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року у задоволені позову НАВС відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач пройшов навчання у КНУВС, не відмовлявся від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, звільнився за власним бажанням вже під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а тому відсутні правові підстави для відшкодування ним витрат за період навчання.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу НАВС відхилено. Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, дослідивши докази та встановивши обставини справи, ухвалив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 14 травня 2007 року № 150, а також «Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, на які посилається позивач, до уваги не беруться, оскільки затвердженні після зарахування відповідача на навчання до КНУВС.

У квітні 2017 року НАВС подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційної суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріально права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати за період навчання, оскільки він відмовився від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Такий обов'язок відповідача передбачений «Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, указом Президента України «Про заходи реформування систем підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року № 77/96, а також договором про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга подана НАВС підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судами установлено, що наказом ректора КНУВС від 22 липня 2006 року № 69 дск ОСОБА_2 зарахований до складу курсантів першого курсу денної форми навчання КНУВС.

29 листопада 2007 року між КНУВС, Головним управлінням МВС України в Полтавській області та ОСОБА_2 укладений договір про підготовку фахівця у КНУВС № Пл-16, згідно з яким останній навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки.

Відповідно до наказу КНУВС від 18 червня 2010 року № 463 ОСОБА_2 присвоєна кваліфікація юриста за спеціальністю «Правознавство» та виданий диплом спеціаліста.

Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов вказаного договору, відповідач прибув для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області та призначений на посаду оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами у фінансовій сфері.

24 вересня 2012 року ОСОБА_2 подав рапорт на звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 09 жовтня 2012 року № 328 о/с ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ? у запас за власним бажанням.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 623 ЦК Україниборжник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відмовляючи у задоволені позову, суди виходили з того, що відповідач пройшов навчання у повному обсязі, не відмовився від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, а тому у позивача не виникає права на отримання відшкодування витрат на підготовку фахівця.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна, оскільки він є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту», в редакції чинній на час виникнення оспорюваних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними.

Пунктом 2.3.5 договору про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16 передбачений обов'язок ОСОБА_2 після закінчення навчання прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений УМВС України у Полтавській області, і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до пунктів 2.3.6, 3.1, 3.2 договору про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16 ОСОБА_2 у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Підставами для відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку із відрахуванням особи з КНУВС та звільнення з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин, через неуспішність, порушення дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання.

Таким чином, положеннями законодавства, чинного на час виникнення оспорюваних правовідносин, та умовами договору про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16 передбачений обов'язок відповідача відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, у випадку відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання.

Встановивши, що відповідач після закінчення навчання у межах трирічного строку звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказами, у зв'язку із чим безпідставно відмовили позивачу у задоволені позову.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі, зокрема, звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відповідно до пункту 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг.

Розмір витрат, які мають бути відшкодовані відповідачем у зв'язку із порушенням ним зобов'язання щодо відпрацювання за направленням, визначено на підставі фактичних витрат, пов'язаних із утриманням рядового міліції в НАВС і відповідно до довідки від 01 квітня 2014 року складає 20 619,75 грн.

Враховуючи наведене, відповідач зобов'язаний відшкодувати вартість витрат, пов'язаних із його утриманням за період навчання у КНУВС, у розмірі 20 619,75 грн, оскільки він не виконав свого зобов'язання щодо відпрацювання в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, а відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим із ОСОБА_2 на користь НАВС підлягає стягненню 243,60 грн на відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за подання позову, 267,96 грн за подання апеляційної скарги, та 292,32 грн за подання касаційної скарги.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національної академії внутрішніх справ задовольнити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх справ витрати, пов'язані із навчанням, у розмірі 20 619,75 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх 243,60 грн на відшкодування судового збору, сплаченого Національною академією внутрішніх справ за подання позову, 267,96 грн за подання апеляційної скарги, та 292,32 грн за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик