Справа № 473/3957/18
РІШЕННЯ

іменем України

"14" грудня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог зазначав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

В період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало майно, а саме: житловий будинок № 51 по вул. Слобідській (до зміни найменування Літвінова) в м. Вознесенську Миколаївської області, а також земельну ділянку площею 0,0923 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вищевказаною адресою.

Майно зареєстроване на праві власності за відповідачем.

Вказуючи на те, що згода про добровільний поділ майна між ними не досягнута, ОСОБА_3 просив про його поділ у судовому порядку, визнавши за ним право власності на 1/2 частку спірного майна.

Ухвалою суду від 19.10.2018 року було відкрито провадження по вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

01.11.2018 року відповідач ОСОБА_4, діючи через свого представника, надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вказуючи на наявність обставин, що мають істотне значення, а саме: ступінь фінансової участі ОСОБА_4 в утриманні спільного майна, здійснені його реконструкції, а також придбання останнього переважно за її особисті кошти, не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на 1/5 частку спірного житлового будинку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 визнав частково. При цьому, підтримав надані в процесуальній заяві на адресу суду заперечення. З підстав, зазначених у відзиві, заперечував також про визнання за позивачем право власності на ? частку земельної ділянки.

Заслухавши показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що з 09.09.2000 року по 25.05.2018 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

За період шлюбу сторони придбали майно, а саме:

- житловий будинок № 51 по вул. Слобідській (до зміни найменування Літвінова) в м. Вознесенську Миколаївської області, відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого 16.09.2004 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, реєстровий № 1605;

- земельну ділянку площею 0,0923 га, розташовану за цією ж адресою, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно договору купівлі продажу, посвідченого 18.11.2004 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, реєстровий № 2104.

Право власності на обумовлене майно зареєстровано за відповідачем.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При цьому, ч.3 ст.368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально - правову презумпцію).

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21.12.2007 року вказують на те, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п. 22 вищевказаної постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1.ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Такими обставинами можуть бути ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного співвласників в утриманні спільного майна, проведення капітальних робіт, внаслідок чого істотно збільшилася його вартість, тощо.

Водночас при вирішення зазначеного питання необхідно також враховувати спеціальні норми, що регулюють спірні правовідносини.

Зокрема, ст. 70 СК України передбачає, що при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд може відступити від засади рівності часток подружжя, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Так, відповідач, вказуючи, що спірне нерухоме майно було фактично придбано за 3 300 доларів США, з яких 2 000 були її особистою власністю (отримані в дар від матері) посилалася виключно на показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

При цьому, письмових доказів щодо укладення договору дарування коштів, придбання майна за ціною, вищою ніж зазначено в договорах купівлі продажу нерухомого майна, відповідач не надала.

Водночас, виходячи з положень ч.5 ст. 719, ч.2 ст. 218 ЦК України, наведені відповідачем обставини показаннями свідків доводиться не можуть.

Крім того, відповідачем не надано письмових доказів, що проведені нею роботи були повязані саме з реконструкцією будинку, його капітальним ремонтом, внаслідок яких істотно збільшилася вартість житлового будинку, його якісні характеристики, а також щодо отримання згоди позивача на проведення відповідних робіт.

Отже, належних доказів на підтвердження обставин, з якими закон повязує можливість збільшення частки співвласника в спільному майні, відповідачем надано не було.

Тому, частки сторін у майні, що належить їм на праві спільної сумісної власності а саме: житловому будинку № 51 по вул. Слобідській (до зміни найменування Літвінова) в м. Вознесенську Миколаївської області, а також земельній ділянці площею 0,0923 га, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вищевказаною адресою, є рівними.

Згідно п. 25 постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, з врахуванням встановлених обставин, особливостей та обсягу майна, неможливості його поділу відповідно до часток його співвласників, неможливості вирішення питання щодо отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки, зокрема невнесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а тому суд вважає необхідним визнати за позивачем право на 1/2 ідеальну частку спірного майна без його поділу в натурі.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,259,263-265,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку № 51 по вулиці Слобідській в місті Вознесенську Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0923 гектарів, розташованої в місті Вознесенську Миколаївської області по вулиці Слобідській, 51, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий :13:005:0023.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17.12.2018 року.

Суддя Л.В.Лузан