Справа №463/508/18
Провадження №2/463/1037/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мармаша В.Я.,

при секретарі судових засідань Заставній С.Л.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1.

Позов мотивує тим, що вона є власником житлового приміщення, а саме: будинку АДРЕСА_1, у якому зареєстровано четверо осіб, в тому числі відповідач, однак відповідач, з 1993 року у вказаному будинку не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, у зв'язку з чим існують обмеження у здійсненні користування та розпорядження своїм майном. З метою захисту своїх майнових прав просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з наведених у ньому мотивів.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи повторно не прибув із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим шляхом надсилання судових повісток за адресою реєстрації місця проживання та розміщення на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua. оголошення про його виклик у судове засідання. Від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 265, 281, 282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою ОКП «ЛОР БТІ та ЕО» № 3465 від 12.10218.

Як вбачається з довідки ЛКП «За замком» (а.с. 9), у будинку АДРЕСА_1, власником якого є позивач, з 04.01.1985 зареєстровані позивач і відповідач (її колишній чоловік), з 23.09.1997 зареєстрований дочка ОСОБА_5, з 03.08.1986 зареєстрований син ОСОБА_6

Позивач та відповідач розірвали шлюб 28.03.2000, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 7).

Як вбачається із актів (а.с. 10-12) складених комісією ЛКП «За замком» відповідач у будинку АДРЕСА_1 з 2000 року не проживає. В акті складеному комісією ЛКП «За замком» (а.с. 13) складених комісією ЛКП За замком» зазначено, що відповідач у будинку АДРЕСА_1 з 1993 року не проживає, що підтверджують сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч.1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, вирішення питання про зняття осіб з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Беручи до уваги наведене вище, суд приходить до висновку, про те, що відповідач не є членом сім'ї власника житлового приміщення, у такому приміщенні, а саме: будинку АДРЕСА_1 не проживає з 1993 року, витрат по його утриманню не несе, його реєстрація перешкоджає власнику реалізації її прав на користування та розпорядження своїм майном, а відтак суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача, а тому їх задовольняє.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, ст. ст. 16, 319, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України , -

ухвалив:

позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355, п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 10 грудня 2018 року.

Повне найменування (ім'я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1;

Відповідач:ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, АДРЕСА_1.

Суддя В.Я. Мармаш