Номер провадження: 22-ц/785/8411/18
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Гірняк Л.А., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Бєляєвої А.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_2

відповідач -Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні, стягнення середнього заробітку за період прострочення та стягнення компенсації за апеляційною скаргою Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філіїна рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року (суддяМазун І.А.)

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні, стягнення середнього заробітку за період прострочення та стягнення компенсації, посилаючись на те, що ОСОБА_2 працював в Одеській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з 29.03.2016р. по 29.03.2017р. на посаді водія автотранспортних засобів. В порушення вимог трудового законодавства відповідач не провів з ним остаточного розрахунку при звільненні. Станом на дату звільнення заборгованість відповідача перед позивачем склала 20995,53грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період прострочення за 280 днів в сумі 57671,60грн., а також компенсацію інфляційних витрат в розмірі 1736,33грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні, стягнення середнього заробітку за період прострочення та стягнення компенсації задоволений частково. Стягнуто з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_2 середній заробіток на час прострочення виплати заробітної плати в сумі 39546 грн. 24 коп. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 1736 грн. 33коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь держави судовий збір у розмірі 412 грн. 83 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філіїподало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані усі фактичні обставини справи, не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії зазначає, що суд при вирішенні питання звернув увагу на доводи позивача, однак не звернув увагу на те, що позов є необґрунтованим, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою про сплату компенсації, також суд не врахував податок та інші обов'язкові платежі та стягнув необґрунтовану суму, зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В судове засідання, призначене на 19 грудня 2018 року, сторони не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином (а.с. 11-113).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач працював в Одеській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з 29.03.2016р. по 29.03.2017р. на посаді водія автотранспортних засобів, що підтверджується копією його трудової книжки. (а.с.5-12).

При звільненні позивачу не було виплачена заробітна плата, заборгованість по якій станом на 21.08.2016р. становила 20995,53грн., що підтверджується довідкою відповідача від 21.08.2017р. (а.с.16).

Сторонами не заперечувалося, що заборгованість по заробітній платі в сумі 20995,53 грн. була виплачена позивачу 04.01.2018р.

Також судом встановлено, що відповідач при звільненні позивача своєчасно не виплатив його заробітну плату, а провів її виплату лише 04.01.2018р., час затримки розрахунку якої при звільненні склав 192 робочих дні.

Середньоденна заробітна плата позивача складала 205,97 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 20.10.2017р. (а.с.17).

Таким чином середній заробіток на час прострочення виплати заробітної плати позивачу склав 39546,24 грн. (192 дні х 205,97 = 39546,24).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні, стягнення середнього заробітку за період прострочення та стягнення компенсації, суд виходив з того, що Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»при звільненні позивача своєчасно не виплатив ОСОБА_2заробітну плату.

Відповідно до ст.ст. 115-117 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050 від 19 жовтня 2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються з бюджету, а також об'єднання громадян.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції №95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати.

Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 з наступними змінами. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Загальна сума інфляції за період з квітня 2017р. по листопад 2017р. складає: 100,9% х 101,30% х 101,60% х 100,20% х 99,9% х 102% х 101,2% х 100,9% = 108,27%.

Висновок суду, що з відповідача підлягає стягненню розмір компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 1736,33 грн. (20995,53 :100% х 108,27% =22731,86 - 20995,53=1736,33) відповідає матеріалам справи.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку на час прострочення виплати заробітної плати в сумі 39546 грн. 24 коп. та компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 1736 грн. 33 коп.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про сплату компенсації, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач при звільненні позивача своєчасно не виплатив його заробітну плату, а виплатив їїлише 04.01.2018р., відповідно до цього час затримки розрахунку при звільненні склав 192 робочих дні, що підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями представника відповідача, про те, що у зв'язку з відсутністю коштів позивачу заробітна плата своєчасно виплачена не була.

Доводи стосовно того, що суд не врахував податок та інші обов'язкові платежі та стягнув необґрунтовану суму, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки при розрахунках середнього заробітку за час прострочення виплати заробітної плати та компенсації втрати частини доходів, суд керувався нормами Закону, та наданими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії- залишити без задоволення.

РішенняМалиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії судовий збір у розмірі 619 (шістсот дев'ятнадцять) гривень 24 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19 грудня 2018 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Ю.І. Кравець