Номер провадження 2/754/1191/18 Справа №754/9583/17
12 грудня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді -Панченко О.М.
за участі секретаря судового засідання -Табачука Д.О.
представника позивачки - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -
Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2013 року він почав зустрічатися з відповідачкою по справі ОСОБА_3 і вони проживали разом, однією сім»єю без державної реєстрації шлюбу, перебуваючи у фактично шлюбних відносинах по 2016 рік. ІНФОРМАЦІЯ_10 у них народилася донька ОСОБА_4, ще до її народження, він дуже відповідально поставився до цього, разом з відповідачкою відвідував лікарню, здавав як майбутній батько дитини аналізи, робив флюорографію, безпосередньо спілкувався з лікарем стосовно майбутніх пологів та відвідував з відповідачем консультації для вагітних. На момент народження доньки вони проживали однією сім»єю, він відвідував їх у пологовому будинку, майже весь час проводив поряд з ними. Після народження дитини їх з відповідачем стосунки значно погіршилися, скориставшись його відсутністю в період його перебування у відрядженні, відповідач покинула їх спільну квартиру і переїхала з дитиною до своєї матері, зареєструвала їх доньку на своє прізвище, без його відома, вказавши її прізвище «ОСОБА_3», а на його запитання, чому вона так вчинила, відповіла, що зробила це навмисно, щоб він не мав можливості скористатися своїми правами та брати участь у вихованні доньки. На сьогоднішній день матір дитини - відповідачка у справі постійно знаходиться у відрядженнях та закордонних поїздках, а тому не приділяє донці достатньо часу та уваги, залишивши дитину на виховання своєї матері. Оскільки він вважає себе батьком дитини, а відповідачка не визнає його право на батьківство, перешкоджає їх спілкуванню з дитиною, він був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. Скориставшись своїм процесуальним правом, подавши 15.09.2017 року заяву про уточнення вимог позову просив суд про: визнання його батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_5, які полягають у наступному: зазначити батьком дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України замість «ОСОБА_7»; зазначити прізвище дитини «ОСОБА_8» замість «ОСОБА_9»; зазначити прізвище дитини «ОСОБА_8» замість «ОСОБА_9».
Ухвалою суду від 09.08.2017 року позову заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків по позовній заяві.
Ухвалою суду від 18.09.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі.
Ухвалою суду від 01.11.2017 року у задоволенні заяви представника позивача у справі ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.
26.10.2017 року представником позивача у справі ОСОБА_1 до суду було подано заяву про забезпечення доказів. Оскільки в подальшому в судовому засіданні представник позивача відмовилася від такої заяви, судом відповідно така заява по суті не розглядалася.
Ухвалою суду від 06.02.2018 року по справі призначено судово-генетичну експертизу з використанням ДНК, провадження у справі зупинено.
Листом завідуючого відділенням судово- медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи повідомлено суд про те, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно з ухвалою суду неможливо, тому що не зважаючи на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_6 на відбір зразків крові не з»явилась.
Ухвалою суду від 12.06.2018 року поновлено провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову в повному обсязі та просила суд про їх задоволення.
Відповідачка у справі в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи, причини неявки суду невідомі.
Представники третіх осіб в судове засідання не з»явилися, в своїх письмових заявах просили проводити розгляд справи без їх участі.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача у справі не заперечувала.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.128 СК України, у разі народження дитини у батьків, що не перебувають між собою у шлюбі, за відсутності сумісної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків.
Відповідно до ст. 128 Сімейного Кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред»явлений матір»ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує і виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред»явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Як пояснила представник позивача і було встановлено в судовому засіданні з 2013 року позивач у справі почав зустрічатися з відповідачкою по справі ОСОБА_3 і вони проживали разом, однією сім»єю без державної реєстрації шлюбу, перебуваючи у фактично шлюбних відносинах по 2016 рік.
ІНФОРМАЦІЯ_10 у них народилася донька ОСОБА_5, ще до її народження, позивач дуже відповідально поставився до цього, разом з відповідачкою відвідував лікарню, здавав як майбутній батько дитини аналізи, робив флюорографію, безпосередньо спілкувався з лікарем стосовно майбутніх пологів та відвідував з відповідачем консультації для вагітних. На момент народження доньки сторони у справі проживали однією сім»єю, позивач відвідував їх у пологовому будинку, майже весь час проводив поряд з ними. Після народження дитини їх з відповідачем стосунки значно погіршилися, скориставшись його відсутністю в період його перебування у відрядженні, відповідач покинула їх спільну квартиру і переїхала з дитиною до своєї матері, зареєструвала їх доньку на своє прізвище, без його відома, вказавши її прізвище «ОСОБА_3», а на його запитання, чому вона так вчинила, відповіла, що зробила це навмисно, щоб він не мав можливості скористатися своїми правами та брати участь у вихованні доньки. На сьогоднішній день матір дитини - відповідачка у справі постійно знаходиться у відрядженнях та закордонних поїздках, а тому не приділяє донці достатньо часу та уваги, залишивши дитину на виховання своєї матері. Оскільки позивач вважає себе батьком дитини, а відповідачка не визнає його право на батьківство, перешкоджає їх спілкуванню з дитиною, він був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами до суду.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у преамбулі постанови Пленуму № 8 від30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об'єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
По справі ухвалою від 06.02.2018 року була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза, для вирішення питання чи є позивач біологічним батьком малолітньої дитини.
Однак проведення експертизи не відбулося, у зв'язку з неодноразовим неприбуттям відповідачки з дитиною до експертної установи.
Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що відповідачка не бажає приймати участь у проведенні експертизи, у зв'язку з чим і не з'явилася до експертної установи.
У відповідності до ч.1 ст.109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Таким чином, суд вважає, що небажання відповідачки приймати участь у проведенні експертизи свідчить про її небажання підтвердити доводи позивача, що саме він є батьком її дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому на підставі положень ст.109 ЦПК України суд визнає встановленим той факт, що позивач є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4
З урахуванням того, що факт батьківства позивача відносно малолітньої знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а також тих обставин, що позивач має нагоду забезпечити її матеріально, бажає її виховувати, цікавиться її подальшою долею, суд рахує задоволення позову доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої, у зв'язку з чим необхідно провести зміни в актовому записі про її народження.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст.ст. 126, 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду.
Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов»язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім.»я та сімейні зв»язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.
Враховуючи викладене, відсутність згоди матері дитини на зміну її прізвища, а також враховуючи, що зміна прізвища дитини на даному етапі взаємовідносин батька та дитини не буде відповідати інтересам малолітньої дитини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позову про зміну прізвища дитини з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_8». Суд також враховує те, що позивач не обмежений у праві при досягненні дитиною семирічного віку звернутись до суду з позовом про зміну прізвища дитини з урахуванням думки останньої.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню частково.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,10,12, 265 ЦПК України, ст. 126,127,128,129, 134, 153,159 Сімейного Кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобов»язати Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження №248 від 28.01.2016 року, складеного даним відділом на ОСОБА_5, а саме записати батьком дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених вимог позову в розмірі 640 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Реквізити сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2

Відповідачка: ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_3

Головуючий: