РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2120/5592/12

Пров. №2/766/2283/18

06 серпня 2018 року, Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.,

секретар Сікорська Я.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

встановив:

У травні ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, уточненим в ході розгляду справи, зазначаючи, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2010 року вона придбала у ОСОБА_2 52/100 частини житлового будинку по пров. Спартаківському, 54 в м. Херсоні. В рахунок оплати вказаного нерухомого майна вона передала відповідачці 20000 дол. США, про що остання склала розписку. Оскільки в подальшому зазначений вище правочин рішенням суду визнано недійсним, внаслідок чого вона була позбавлена права власності на придбану частину житлового будинку, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 538200 грн., та сплачений судовий збір.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.06.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 159600грн. завданих збитків та 18194,40грн. інфляційних втрат, а також 10374грн. - три проценти річних за час прострочення а також понесені судові витрати в розмірі 1984грн.70коп., а всього 190153грн.10коп.; у задоволені зустрічного позову прокурора Суворовського району м.Херсона в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24.09.2013 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 червня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 18194,40 грн. та 3% річних в сумі 10374 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні зазначених позовних вимог; зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальної суми з 190153,10 грн. до 161584,70 грн.; в решті частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2014 року, рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 вересня 2013 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів скасовано, та в цій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10.04.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03.12.2015 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10.04.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.11.2016 року, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10.04.2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 03.12.2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2017 року задоволено самовідвід судді Прохоренко В.В.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.06.2017 року справу прийнято до провадження судді Хайдарової І.О. та призначено судовий розгляд.

27.11.2017 року представником позивача подано до суду уточнення позовних вимог.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 30.01.2018 року розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та у справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 02.04.2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06.08.2018 року позовні вимоги позивача в частині вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних залишено без розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 26.02.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу 52/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Херсон, провулок Спартаківський, 54. На виконання умов договору покупець передала ОСОБА_2 обумовлену ними ціну продажу 20000 доларів США, на підтвердження отримання грошових коштів продавець видала письмову розписку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 28.12.2010 року, залишеним без змін апеляційним судом Херсонської області 09.03.2011 року, визнано недійсним договір купівлі - продажу від 26.02.2010 року 52/100 частин житлового будинку за адресою: м. Херсон, провулок Спартаківський, 54, з підстав його укладення без дозволу органів опіки та піклування, оскільки на час укладення договору в будинку проживав та був зареєстрований неповнолітній ОСОБА_3 Питання щодо повернення сторін у первісний стан, який мав місце до здійснення недійсного правочину, зазначеним судовим рішенням не вирішувалося.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.06.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 159600 грн. завданих збитків та 18194,40грн. інфляційних втрат, а також 10374грн. - три проценти річних за час прострочення а також понесені судові витрати в розмірі 1984грн.70коп., а всього 190153грн.10коп.; у задоволені зустрічного позову прокурора Суворовського району м.Херсона в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики відмовлено.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 категорично відмовилась надавати експериментальні зразки свого підпису для проведення експертизи, що стало підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24.09.2013 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 червня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 18194,40 грн. та 3% річних в сумі 10374 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні зазначених позовних вимог; зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальної суми з 190153,10 грн. до 161584,70 грн.; в решті частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2014 року, рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 вересня 2013 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів скасовано, та в цій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10.04.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03.12.2015 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10.04.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.11.2016 року, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10.04.2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 03.12.2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно п. 3 договору купівлі-продажу 52/100 частин житлового будинку від 26.02.2010 року, продаж здійснено за 29378,00 грн., які продавець отримав повністю до підписання договору, про що свідчить підпис продавця на договорі.

Як вбачається з розписки від 26.02.2010 року, ОСОБА_2 продала належний їй 52/100 частин домоволодіння за адресою: м. Херсон, провулок Спартаківський, 54 ОСОБА_1 за 20000 доларів США. В разі, якщо до 26.02.2010 року, ОСОБА_2 поверне ОСОБА_1 гроші в сумі 20000 доларів США, ОСОБА_1 зобов'язується повернути 52/100 частин домоволодіння ОСОБА_2

Встановлено, що оскільки ОСОБА_2 перед укладенням договору отримала 29378,00 грн., вказані грошові кошти підлягають поверненню позивачеві на підставі ст. 216 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном ємайно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13.

Враховуючи отримання відповідачем за розпискою грошових коштів у розмірі 20000 доларів США, останній підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

З огляду на те, що розписка укладена в доларах США, а позивач просить стягнути у гривні, суд вважає за необхідне визначити суму 200000 доларів США у грошовій одиниці України станом на день ухвалення рішення.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша статті 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Вказана правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 2 липня 2014 року справа № 6-79 цс14.

Враховуючи, що станом на 06.08.2018 року 1 долар США щодо гривні становить 27,0927 грн., сума, яка дорівнює 20000 доларів США становить 541854 грн.

Враховуючи те, що позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій вона просить стягнути суму у гривні, то суд вважає за можливе задовольнити вимоги в межах заявленої суми, а саме 538200,00 грн.

Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1984,70 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 12, 81, 141, 258, 259 ЦПК України, ст.ст.11, 1212-1215 ЦК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) грошові кошти в розмірі 538200,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) судовий збір в сумі 1984,70 грн.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_4