Справа № 150/303/18
Провадження № 22-ц/772/1817/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цимбалюк Л. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 рокуСправа № 150/303/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., відповідача ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2018 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Чернівецького районного суду Вінницької області Цимбалюк Л.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що 27 вересня 2016 року між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, актовий запис №05.

Під час перебування у шлюбі із відповідачем у них 04 липня 2017 року народилася донька ОСОБА_5, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

За твердженням позивача в добровільному порядку відповідач відмовляється надавати допомогу на її утримання та на утримання доньки, при цьому вона ніде не працює, перебуває у декретній відпустці.

Зважаючи на викладене, просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку та на утримання доньки до досягнення дитиною повноліття по 1/4 частини всіх доходів щомісячно відповідно.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, для утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, - відмовлено в повному обсязі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду в частині задоволення позову мотивоване тим, що в добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, відтак наявні підстави для стягнення з нього аліментів на її утримання за рішенням суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рскажуване рішення в частині задоволення позову скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він добровільно надає допомогу ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6, відтак відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на її утримання за рішенням суду.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову учасниками справи не оскаржується, а тому, у відповідності до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 27 вересня 2016 року, актовий запис №05, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2, видане 27 вересня 2016 року виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницькій області (а.с. 4).

В подружжя від даного шлюбу є малолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчить свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1, видане виконкомом Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 5).

Як свідчить довідка, видана виконкомом Чернівецької селищної ради Чернівецького району Вінницької області від 11 травня 2018 року за №606, ОСОБА_5, 2017 року народження, проживає з матір'ю ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні (а.с. 7).

Відповідно до довідки Вінницької області ПАТ "Укртелеком", ОСОБА_3 працює у товаристві на посаді електромеханіка систем передавання електрозв'язку 2 категорії (а.с. 34).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (статті 183 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до пункту 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов'язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов'язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

На обґрунтування своїх доводів щодо відсутності підстав для стягнення з нього аліментів за рішенням суду ОСОБА_3 посилається на те, що він добровільно виконує свій обов'язок по утриманню доньки, піклується про неї та надає їй матеріальну допомогу.

Зазначені доводи знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Однак, суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених ч.1 ст.181 СК України домовленостей, якщо такі мали місце, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

За таких обставин, добровільне надання ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання доньки не свідчить про відсутність підстав для стягнення витрат на її утримання за рішенням суду.

При цьому суд першої інстанції, врахувавши положення ст.ст. 181, 182 СК України, матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, відсутність у нього інших утриманців, вірно визначився з розміром аліментів, що підлягають стягненню.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: О.Ю. Береговий