Справа № 146/164/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" вересня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати її право на земельну частку (пай) в розмірі 2,39 умовних кадастрових гектарів землі по ОСОБА_3 сільській раді Томашпільського району Віницької області, як члена сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка.

Даний позов обґрунтований наступним.

В 1986 році вона була прийнята в члени колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка с.Кислицьке Томашпільського району Вінницької області. Звільнена з членів товариства була в 2001 році.

Позивач ОСОБА_2 вказує, що вона як член колективного сільськогосподарського підприємства мала право на земельну частку (пай) і повинна була бути включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак включена не була.

В зв'язку з вказаним позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.

8 травня 2018 року сільським головою ОСОБА_3 сільської ради Томашпільського району було подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те, що позивачка ОСОБА_2 на підставі протоколу зборів уповноважених членів КСП ім. Шевченка с. Кислицьке, № 1 від 9 лютого1989 року, була виключена з членів колгоспу згідно поданої нею заяви. Таким чином в список членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 включена не була так як на момент видачі Державного акта на право колективної власності на землю серії ВН № 000001 виданого 09 липня 1994 року вона не була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка.

В судовому засіданні представник позивачки, адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, ОСОБА_2 була прийнята в члени колгоспу у 1986 році і пропрацювала до 2001 року, що підтверджується архівною довідкою, де вказано трудовий стаж позивачки, нарахована заробітна плата. В наданому протоколі № 1 зборів уповноважених членів колгоспу від 9 лютого 1989 року вказано прізвище і ініціали ОСОБА_2 про розрахування з роботи та виключення з членів колгоспу, це не може бути достатнім доказом, що це саме позивачка по даній справі.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Вінницької області ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов не визнає, з підстав зазначених у відзиві, в задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що згідно з архівної довідки комунальної установи «Томашпільського районного трудового архіву» від 20.09.2016 року № 246, у документах СТОВ ім. Шевченка с. Кислицьке, у книгах обліку трудового стажу та заробітку колгоспників значиться ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, де вказано, що її трудовий стаж становить :1986 році- відпрацьовано 130 людиноднів, 1987 році -338, 1988 році -286, 1989 році -66, 1990 році -42, 1991 році -290 , 1992 році -212, 1993 році -30, 1994 році -14, 1995 році -39, 2001 році-34 (а.с.7).

Як вбачається із протоколу № 3 зборів уповноважених членів колгоспу імені Шевченка с. Кислицьке від 05.11.1986 року,слухали заяву ОСОБА_2 про прийняття в члени колгоспу і вирішили прийняти ОСОБА_2 в члени колгоспу і рахуватии її членом колгоспу з 05.11.1986 року (а.с.14).

Як вбачається із Державного акту на право колективної власності на землю серії ВН № 000001, даний документ видано 9 липня 1994 року ОСОБА_3 сільською радою, Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с.Кислицьке Томашпільського району Вінницької області передається у колективну власність 1119,5 гектарів землі в межах згідно з планом, для сільськогосподарського призначення відповідно до рішення ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів від 9 липня 1994 року 1 сесії 22 скликання (а.с.8-9).

Як вбачається із списку працівників с/г підприємства ім. Т.Шевченка ОСОБА_2 в даному списку не значиться (а.с.12).

Згідно довідки відділу у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11 грудня 2017 року № 0-2-0.35-295/116-17 середній розмір земельної частки (паю) становить 2,39 кад.га. ( а.с.13).

Згідно протоколу № 1 зборів уповноважених членів колгоспу від 9 лютого 1989 року слухали заяву ОСОБА_2 про розрахування з роботи і членів колгоспу в зв'язку з сімейними обставинами. Вирішили: заяву ОСОБА_2 задовільнити. Розрахувати з роботи та виключити з членів колгоспу (а.с.21-23).

Указом Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»(п. 1, 2) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідност.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п. 17 розділу Х "Перехідних положень "Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку(пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою.

Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток власникам земельних часток (паїв)» цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядку обміну цими земельними ділянками.

Так, Указом Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства.

Як встановлено судом позивач на момент розпаювання земель не була членом колективного сільськогосподарського підприємства, про що свідчитиь протокол № 1 зборів уповноважених членів колгоспу від 9 лютого 1989 року. Позивач не надала суду доказів факту членства колективного сільськогосподарського підприємства. Право на одержання частки землі мають лише члени колективних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_2 на момент розпаювання земель не була членом колективного сільськогосподарського підприємства, тому права на земельну частку (пай), як член колективного сільськогосподарського підприємства, вона не має, тому в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхіно залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 263, 268, 273, 352 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 6 вересня 2018 року.

Суддя О.В.Пилипчук