Дата документу 21.08.2018
Справа № 320/8118/17
Провадження № 2/320/4304/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Прозорової Т.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача Онищенко Л. А.,

за участю відповідача ОСОБА_4,

за участю представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування уточненого позову, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1; земельна ділянка площею 0,1769га., кадастровий номер НОМЕР_1; земельна ділянка площею 8,6201га., кадастровий номер НОМЕР_2 та вклад на рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Державний ощадний банк України». За час життя, а саме 07.04.2017р., ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів їй, ОСОБА_1, своїй доньці. Вона на час смерті ОСОБА_7 мешкала разом з ним в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Крім неї, інших відомих претендентів на спадщину немає. Після смерті ОСОБА_7, в передбачений законодавством строк, вона в особі представника ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 17.05.2017р., звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Бондар Т.І. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Однак, нотаріус своїм листом №299/01-16 від 05.07.2017р. відмовив у прийманні заяви та доданих до неї копій документів, оскільки для оформлення спадщини необхідне звернення безпосередньо спадкоємця, а ні його представника, а також нотаріусу необхідно надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, але вони знаходяться у відповідача ОСОБА_4 Після подання нею позову до суду, з'ясувалось що крім неї, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся гр. ОСОБА_4, який до заяви надав заповіт виданий ОСОБА_6 у січні 2017р. і нотаріус завів спадкову справу. Таким чином, ОСОБА_4 був залучений до справи в якості співвідповідача.

З запереченнями відповідача ОСОБА_4 проти позову вона не згодна, оскільки заповіт складений 07.04.2018р. є чинним, він зареєстрований в реєстрі за №14 секретарем Вознесенської сільської ради, посвідчений при свідках ОСОБА_9 та ОСОБА_10,

Тому, вона просить визнати за нею, право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,1769га., кадастровий номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 8,6201га., кадастровий номер НОМЕР_2, розташованих на території Вознесенської сільської ради та вклад на рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Державний ощадний банк України»., в порядку спадкування після ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач - представник Вознесенської сільської ради - Онищенко Л. А. визнала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила в судовому засіданні, що вона працює секретарем сільської ради і в її повноваження входить реєстрація заповітів мешканців її села, в Алфавітній книги реєстрації заповітів. 07.04.2017 року до неї звернувся мешканець с. Вознесенка ОСОБА_6 та попросив посвідчити Заповіт на свою доньку - ОСОБА_1, яка прийшла з ним. Оскільки він погано бачив, він привів із собою двох свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були присутні при оформленні заповіту. Заповіт був посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №14.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позову, надавши відзив, згідно якого заповіт є вчиненим з моменту його державної реєстрації. ІНФОРМАЦІЯ_1. на момент смерті, ОСОБА_6 в спадковому реєстрі були відсутні відомості про його заповіт на користь ОСОБА_1, такі відомості були внесені тільки 16.05.2017 р., через 14 днів після його смерті. Тобто правочин не може бути вчинений померлою особою. Заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, є нікчемним і не може бути використаний як доказ належності спадщини ОСОБА_1.

Крім того, ОСОБА_1, не проживала постійно з спадкодавцем, але для прийняття спадщини потрібно, щоб спадкоємець мешкав зі спадкодавцем не на момент його смерті, а постійно проживав з ним.

Крім того, після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_1 сама не зверталася до нотаріуса для прийняття спадщини, а звернулася через свого представника, але йому було відмовлено, оскільки для оформлення спадщини необхідне звернення безпосередньо спадкоємця, тобто ОСОБА_1 до нотаріуса для оформлення спадщини не зверталася.

Тому відповідач не визнає позов, оскільки заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11, є нікчемним і не може бути використаний як доказ належності спадщини ОСОБА_1, а тому ОСОБА_1, не є спадкоємцем ОСОБА_6. ОСОБА_1 не надала доказів прийняття спадщини, а тому ОСОБА_1, не є спадкоємцем ОСОБА_6. У позові не зазначено, які саме права ОСОБА_1А і ким порушені. А тому такий позов не може бути прийнятий судом до розгляду.

Оригінали документів на спадкове майно знаходяться у нього.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_6 знає багато років як мешканця с.Вознесенка, він оформлював субсидію, вона йому допомагала. У квітні 2017 року він попросив її бути свідком при складенні заповіту. З ним була його донька ОСОБА_1 Секретар сільради зачитала заповіт вголос та він його підписав.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що 07.04.2017 року вона була в сільській раді по своїх справах, там вона зустріла свого сусіда ОСОБА_6, який був зі своєю донькою ОСОБА_1, яку вона знає з дитинства. Вона була свідком при складенні заповіту, який після проголошення секретарем сільради ОСОБА_6 підписав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1. помер батько ОСОБА_1, ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4, виданим 05.05.2017р. виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис №24, копією свідоцтва про народження НОМЕР_5, від 08.09.1966р. та свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_6 від 06.09.1988р., в наслідок чого ОСОБА_1 змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.6-8).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 за життя ОСОБА_6 подарувала йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 24.10.2002р. (а.с.9).

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Так, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,1769га., земельна ділянка площею 8,6201га., та вклад на рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується долученою копією договору дарування від 24.10.2002р., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.12.2003р., копією технічного паспорта на житловий будинок від 17.05.2017р., довідкою КП «ММБТІ» №1796 від 25.05.2017р., довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2016р., копією державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_7 від 24.12.2004р. та копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.02.2017р. та копією ощадної книжки (а.с.10-19).

Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч.1, 2 ст.1228 ЦК України, вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Згідно з ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За час життя, а саме 07.04.2017р. у приміщенні Вознесенської сільської за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_7 склав заповіт в присутності двох свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10, який був посвідчений секретарем Вознесенської сільської ради Онищенко Л.А., та зареєстрований в реєстрі за №14, згідно якого все належне йому майно заповів своїй доньці, ОСОБА_1, що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с.20).

Таким чином ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7

Згідно довідок Вознесенської сільської ради №905 та №906 від 15.05.2017 року, ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_7 мешкала разом з ним в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Інших відомих спадкоємців окрім ОСОБА_1 не має. (а.с.21).

Так перелік документів та інших доказів, які дозволяють визначити постійність проживання, містяться у п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з цією нормою доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Аналіз даної статті вказує на те, що акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками, а саме односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Факт прийняття спадщини одним із спадкоємців породжує правові наслідки лише безпосередньо для даної особи і жодним чином не впливає на юридичне положення інших спадкоємців. Риса універсальності прийняття спадщини стосується не лише прийняття спадщини за однією підставою - за заповітом або за законом, але також поширюється і на випадки закликання спадкоємця до спадкування одночасно і за заповітом, і за законом (в тому числі в порядку спадкової трансмісії). Якщо спадкоємець здійснює волевиявлення щодо прийняття спадкового майна, залишеного на його користь за заповітом, це означає, що до нього автоматично переходить також спадщина за законом. Для придбання права на таку спадщину він не повинен її приймати яким-небудь особливим актом. Таким чином ОСОБА_1 має право на спадщину і за заповітом і за законом, як рідна донька спадкодавця ОСОБА_7

Так спадкоємці, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем ("присутніх спадкоємців"), встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ("відсутніх спадкоємців"), єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК).

Поняття "постійне проживання" не слід розуміти обмежено. Спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч. 3 ст. 1268 ЦК.

Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем, доказом постійного проживання з ним можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правлінні житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядуванні про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Тому враховуючи вищевикладене, посилання відповідача у відзиві згідно п.2 на те, що ОСОБА_1 не проживала зі спадкодавцем, є іноземною громадянкою, а тому не прийняла спадщину є необгрунтованим.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так, після смерті ОСОБА_7 в передбачений законодавством строк, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 17.05.2017р., звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Бондар Т.І. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Однак, нотаріус своїм листом №299/01-16 від 05.07.2017р. відмовив у прийманні заяви та доданих до неї документів, оскільки для оформлення спадщини необхідне звернення безпосередньо спадкоємця, а ні його представника, а також нотаріусу необхідне надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, але нажаль з часом вони були втрачені.

Після подання ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду позову, з'ясувалось що крім неї, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся гр. ОСОБА_4, який до заяви надав заповіт виданий ОСОБА_6 у січні 2017р. і нотаріус завів спадкову справу.

Таким чином відповідач ОСОБА_4, який був залучений до справи в якості співвідповідача та надав відзив на позов, в якому у п1. зазначив, що заповіт складений 07.04.2018р. є нікчемний в силу ч.1 ст.210 та ст.215 ЦК України. Однак, з цім не можна погодитись, оскільки заповіт є односторонньою формою правочину і не підлягає державної реєстрації, вчинення нотаріальних дії уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування регулюються спеціальними, нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Порядок вчинення дій щодо посвідчення заповітів зазначеними посадовими особами ґрунтується на нормах ст. 37 Закону "Про нотаріат", Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України і деталізується Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5.

Статтею 52 ЗУ «Про нотаріат», передбачений порядок реєстрації нотаріальних дії, зокрема, про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Згідно запису зробленому на заповіті від 07.04.2018р., він зареєстрований в реєстрі за №14, тобто секретарем Вознесенської сільської ради були в повному обсязі виконані вимоги наведеної вище статті, що в свою чергу є доказом вчинення нотаріальної дії, яка була проведена в присутності двох свідків. У зв'язку з тим, що заповідач мав ваду зору та не мав змоги самостійно прочитати зміст заповіту, він був прочитаний в голос та посвідчений при свідках ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були запрошені самим заповідачем і підпис яких мається в спірному заповіті. Таким чином, розпорядження ОСОБА_6 відповідало його справжньої внутрішньої волі та зроблено відповідно до порядку та вимогам що ставляться до оформлення заповіту.

Крім того, Спадковий реєстр є Єдиним реєстром, а ні Державним реєстром, а відтак заповіт не підлягає державної реєстрації.

Як зазначене в довідці Вознесенської сільської ради №1417 від 06.06.2018р, яка додана до матеріалів справи, заява ОСОБА_6 про внесення заповіту до Єдиного реєстру надіслана 19.04.2017р. до ДП «Національні інформаційні системи» у м. Запоріжжя.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які обставини, які б свідчачи про нікчемність або недійсність заповіту від 07.04.2017р. складеним ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_1, посвідченого секретарем Вознесенської сільської ради Л.А. Онищенко та зареєстрованого в реєстрі за №14.

Згідно положень ч.3 ст.1254 ЦК України, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлого ОСОБА_6

Оскільки ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька отримала відмову в її прийнятті, в тому числи і з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 вчиняла дії спрямовані на вчасне прийняття та належне оформлення спадщини.

Відповідно до п.3.1, листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13: «Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК)».

Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, заповіт є дійсним, з заявою про відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не зверталася, на даний час вона у зв'язку з відсутністю оригіналів документів не має можливості надати необхідні правовстановлюючі документи для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак має бажання прийняти спадщину, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1222-1223, 1268-1270, 1296 ЦК України, Пленумом ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2. (і.н.НОМЕР_8), яка мешкає: АДРЕСА_1, право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,1769га., з цільовим призначенням «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», кадастровий номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 8,6201га., з цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер НОМЕР_2, які розташовано на території Вознесенської сільської ради та вклад на рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Державний ощадний банк України», в порядку спадкування після ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення складено 31.08.2018 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко