Справа № 204/7934/16-ц
Провадження № 2/204/45/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення частини витрат на оплату комунальних платежів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку 12 червня 2018 року уточнила та остаточно просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь частину витрат на комунальні послуги у розмірі 9 436,23 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 000308, вона є наймачем кімнати площею 15 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_2 відповідно до договору дарування частини квартири від 27.06.2002 року є власником 68/100 частини зазначеної квартири. На 68/100 частини зазначеної квартири зареєстровані дві особи: з 24.05.2004 року ОСОБА_2 та з 28.01.2000 року ОСОБА_4. На 32/100 частинах квартири зареєстровані з 04.07.1995 року позивач ОСОБА_3, користувач за ордером, з 21.07.2000 року її син ОСОБА_5 за заявою позивача та з 19.12.2017 року - колишній чоловік позивача ОСОБА_6. Син позивача починаючи з 25.09.2013 року постійно проживає в Грузії. Відповідач фактично не проживає у вищезазначеній квартирі. Таким чином, у період з 01.01.2013 року по 01.06.2018 року у вищевказаній квартирі постійно проживали позивач на своїх 32/100 частках квартири та ОСОБА_4 на 68/100 частинах квартири. У період з 01.01.2013 року по 01.06.2018 року відповідач не сплачувала комунальні послуги, у звязку з чим вона змушена була здійснювати оплату комунальних платежів самостійно. Таким чином, у період з 01.01.2013 року по 01.01.2018 року позивачем було сплачено за комунальні послуги 18 872 грн. 46 коп., зокрема: за споживання електричної енергії 12 942,92 грн., за газ 4 572,62 грн., за водопостачання 1 356,92 грн. Що стосується споживання електричної енергії, позивач сплачувала згідно показникам лічильника, тому оплата проводилась згідно з фактичним споживанням двома особами, які фактично проживали на 68/100 частині ОСОБА_4, на 32/100 частині ОСОБА_3 Так як відповідач є власником 68/100 частини квартири, то тільки власник несе відповідальність та обовязок за всіх своїх співмешканців. Тому, відповідач зобовязана сплатити ? частини суми боргу за фактично споживчу електроенергію її співмешканцем ОСОБА_4, а саме: 12 942,92 грн./2 =6471,46 грн., та має право в порядку регресу звернутись з відповідною вимогою до свого співмешканця про стягнення з останнього суми боргу. Що стосується водопостачання, так як лічильника немає, сума водопостачання нараховується на кількість зареєстрованих осіб, не залежно від того, проживають вони фактично в квартирі чи ні. Це загальновідомий факт, який не потребує доказування. Таким чином, станом на оспорюваний період у квартирі було зареєстровано 4 особи. Так як на двох частинах зареєстрована рівна кількість осіб, то позивач вважає, що і суму за водопостачання повинні сплачувати в рівних частках відповідач, як власник 68/100 частини та позивач, як головний квартиро зйомник 32/100 частини квартири, тобто 1356,92 грн./2=678,46 грн. Що стосується споживчого газу, так як лічильника немає, сума споживання газу також нараховується на кількість зареєстрованих осіб, не залежно від того, проживають вони фактично в квартирі чи ні. Таким чином, розмірі оплати становить 4 572,62грн./2=2286,31 грн. Тому, позивачка звертається до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, та зазначила, що у квартирі вона не проживає, оскільки там проживає ОСОБА_4, який не впускає її до квартири та не дає ключі від неї. Комунальні послуги не оплачує, так як не проживає у вказаній квартирі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що 68/100 частин квартири АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27.06.2002 року. Позивачка ОСОБА_3 відповідно до ордеру на житлове приміщення № 000308 від 12.04.1995 року є наймачем кімнати площею 15 кв.м, в квартирі АДРЕСА_2.

Згідно довідки Голови правління ОСББ «Титова 13» № 15 від 23 квітня 2018 року, у квартирі АДРЕСА_3, з 24.05.2004 року зареєстрована ОСОБА_2 та з 28.01.2000 року зареєстрований ОСОБА_4

Також, згідно довідки про склад сімї наймача квартири АДРЕСА_4, з 04.07.1995 року зареєстрована ОСОБА_3, з 21.07.2000 року зареєстрований ОСОБА_5, та з 19.12.2017 року зареєстрований наймач ОСОБА_7

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України, передбачено, що власник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями пов'язаними зі спільним майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 156, 160 ЖК України, витрати з утримання житла несуть власники та повнолітні члени сім'ї власника житла.

Окрім того, за змістом статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки в силу вимог ст. 162 ЖК України наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Незважаючи на те, що у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоча ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено долученими квитанціями про оплату, те, що позивачка ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 01.01.2018 року понесла витрати на оплату водопостачання, що подавалося до квартири АДРЕСА_4, у розмірі 1 356 грн. 92 коп. Позивачка просить стягнути 1/2 частину вказаних витрат, оскільки вважає, що відповідачка ОСОБА_2 несе відповідальність щодо сплати комунальних послуг не тільки за себе, а й також за громадянина ОСОБА_4, який зареєстрований на її 68/100 частинах квартири.

Відповідно до п. 21 Постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.01.2013 року по 01.01.2018 року, за який позивач просить стягнути понесені витрати на оплату водопостачання, у квартирі АДРЕСА_4, було зареєстровано пять осіб. Пята зареєстрована особа, а саме: ОСОБА_7, був зареєстрований лише з 19.12.2017 року, тобто фактично поза межами періоду, за який позивачка просить відшкодувати витрати. А тому, суд прийшов до висновку, що розрахунок витрат повинен бути здійснений з врахування зареєстрованих 4-х осіб, які користувалися комунальними послугами у вищезазначений період.

Як встановлено у судовому засіданні, у вищезазначеній квартирі не було встановлено засобу обліку води, що було визнано в судовому засіданні сторонами по справі, а тому даний факт, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. У звязку з відсутністю засобу обліку, нарахування оплати вказаних послуг здійснюється відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб.

Таким чином, розмір понесених позивачем витрат на оплату водопостачання необхідно розподілити на зареєстрованих чотирьох у квартирі осіб, оскільки обовязок сплати комунальних послуг покладається на кожну особу, що зареєстрована в житловому приміщенні, та власник житла не несе обовязки за своїх співмешканців, а тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 1/4 частину сплачених коштів за водопостачання, що складає 339 грн. 23 коп.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідачки ? частини витрат на оплату споживчого газу у розмірі 2 286 грн. 31 коп., то суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні на підставі наданих квитанцій встановлено, що у період з 01.01.2013 року по 01.01.2018 року розмір витрат сплачених на оплату споживчого газу склав 2 705 грн. 07 коп. У позовній заяві позивач зазначає, що нею було сплачено загалом 4 572 грн. 62 коп., однак даний розмір витрат не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів сплати даної суми.

Сторонами в судовому засіданні також було визнано, що засіб обліку використання споживчого газу у кватирі не встановлювався, у звязку з чим, розмір оплати витраченого газу нараховується на кожну особу, що зареєстрована в житловому приміщенні. Тому, загальний розмір понесених позивачем витрат на оплату споживчого газу необхідно розподілити на чотирьох осіб, а отже 1/4 частка, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки становить 676 грн. 27 коп.

Крім того, що стосується вимоги позивача, стосовно стягнення з відповідачки 1/2 частини розміру оплати за спожиту електричну енергію у розмірі 6 471 грн. 46 коп., то суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, оскільки з наданих розрахунків за електроенергію вбачається, що нарахування оплати здійснюється відповідно до фактично спожитого розміру електричної енергії. У судовому засіданні було встановлено, що протягом періоду з 01.01.2013 року по 01.01.2018 року відповідачка ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_5 не проживала, послугами електроенергії не користувалася, а тому підстав для оплати нею рахунків за електричну енергію суд не вбачає.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути 1/4 частину витрат на оплату комунальних послуг з водопостачання за період з 01.01.2013 року по 01.01.2018 року у розмірі 339 грн. 23 коп., 1/4 частину витрат на оплату комунальних послуг за споживання газу за період з 01.01.2013 року по 01.01.2018 року у розмірі 676 грн. 27 коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 317, 322, 360 ЦК України, ЖК України, ст. ст. ст. 4, 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення частини витрат на оплату комунальних платежів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1/ кв. 195, місце реєстрації: АДРЕСА_6) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) 1/4 частину витрат на оплату комунальних послуг з водопостачання за період з 01.01.2013 року по 01.01.2018 року у розмірі 339 грн. 23 коп., 1/4 частину витрат на оплату комунальних послуг за споживання газу за період з 01.01.2013 року по 01.01.2018 року у розмірі 676 грн. 27 коп., судові витрати у розмірі 551 грн. 21 коп., а всього суму у розмірі 1 566 грн. 71 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська