Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1588/18
У Х В А Л А

18.12.2018 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Федченко Л.В.,

справа № 677/1588/18,

сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр»,

вимоги позивача - визнання недійсним кредитного договору,

розглянувши справу матеріали справи,

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору.

Представник відповідача ТОВ «Споживчий центр» Мусійчук О.В. подала до суду клопотання, в якому просила суд передати справу за позовом ОСОБА_2 на розгляд Шевченківському районному суду м. Києва, оскільки вона не підсудна Красилівському районному суду Хмельницької області.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Частиною 2 ст. 27 ЦПК України визначено, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.п. 1, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов'язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що 24.08.2017 між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» був укладений кредитний договір № 24.08.2017-100000615, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачеві кредит у розмірі 3000 грн, а позивач в свою чергу зобов'язався повернути кредит протягом 14 календарних днів і сплатити плату за його користування в розмірі 28%, що становить 840 грн.

Указаний кредитний договір від 24.08.2017 № 24.08.2017-100000615 за своїм змістом є договором споживчого кредитування, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що кредит надавався позивачеві на задоволення власних потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, його незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які як на підставу недійсності кредитного договору посилався ОСОБА_1, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Крім цього, у рішенні від 10.11.2011 № 15-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що положення п.п. 22, 23 ст. ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що спір, який виник між сторонами, пов'язаний з захистом прав ОСОБА_1 як споживача кредитних послуг, а тому він вправі пред'явити позов відповідно до правил альтернативної підсудності, визначних ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Згідно з відомостями з позовної заяви та паспорта позивача зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1: АДРЕСА_1, а отже, при відкритті провадженні у справі судом не будо допущено порушень правил підсудності

На підставі наведеного, керуючись ст. 31 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про передачу справи на розгляд іншому суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсними пунктів кредитного договору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р. В. Вознюк