Провадження №2/760/2481/18
Справа №760/5686/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Усатової І.А.

за участю секретаря - Ковальської К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА", третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.03.2017 звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на свою користь суму завданого збитку у розмірі 150 000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Посилається в позові на те, що 25 червня 2015 року на автомобільній дорозі Бориспіль-Гоголів сталася дорожньо-транспортна пригода за автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1.

Зазначено, що постановою судді Бориспільського районного суду Київської області від 24.07.2015 ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Позивач вказав, що цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/4986648 (страхова сума - 50 000 грн.) та Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів за умовами «Автоцивілка плюс» № АП/0056085 від 18.06.2015 року (страхова сума - 100 000 грн.).

Позивач пояснив, що 25 червня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про настання події, яка має ознаки страхового випадку за наслідками ДТП, яка сталася за участю забезпеченого відповідачем транспортного засобу та надав усі необхідні документи для виплати страхового відшкодування.

Вказав, що 26 січня 2016 року відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, своє рішення страховик аргументував тим, що відповідачем було замовлено проведення експертизи щодо дослідження обставин і механізму утворень пошкоджень автомобіля НОМЕР_2.

Позивач вказав, що на підставі зазначеного замовлення судовим експертом ОСОБА_3 20.01.2016 було підготовлено висновок № 002-01/Д (16) у якому експерт прийшов до висновку, що «Наявні механічні пошкодження правого борту автомобіля НОМЕР_3 не відповідають механізму перехресного зіткнення з передньою частиною автомобіля НОМЕР_4 і обставинам, щодо зіткнення автомобілів, заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Провідна».

Відповідно, пояснення, надані гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щодо обставин утворення комплексу пошкоджень автомобіля НОМЕР_5, є технічно неспроможними. В той же час весь комплекс механічних пошкоджень автомобіля НОМЕР_3 за загальними зовнішніми ознаками пошкоджень та деформацій не суперечить заявленим обставинам виїзду автомобіля Ford в кювет.

Позивач вважає, що зазначений документ не може бути взятий до уваги, як належний для відмови у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що ДТП мало місце 25.06.2015, при цьому, акт огляду транспортного засобу Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_6 був складений лише 11.11.2015, тобто, майже через півроку після настання ДТП.

Крім того, позивач звертає увагу суду на ту обставину, що постановою Бориспільського районного суду Київської області від 24.07.2015 водія транспортного засобу Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_6 було визнано винним у вчиненні ДТП внаслідок якої було завдано шкоди майну позивача та встановлено усі факти завдання шкоди, у тому числі, що транспортний засіб Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_7 зазнав пошкоджень внаслідок зіткнення з Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_6.

Позивач вказав, що відповідачем було замовлено проведення оцінки завданого збитку автомобілю НОМЕР_8, на підставі чого ФОП ОСОБА_4 склав звіт № 490/15 від 30.07.2015, відповідно до якого, вартість завданого позивачу збитку становить 244 655,61 грн. Беручи до уваги ліміти відповідальності відповідача згідно укладених договорів у розмірі 150 000, то відповідач, на думку позивача, і повинен відповідати саме в межах зазначених лімітів.

Ухвалою судді від 31 березня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 04.09.2017 представником позивача було заявлено клопотання про збільшення позовних, в якому останній, окрім суми завданого збитку у розмірі 150 000 грн., просив також стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 21 092, 25 грн. та 3 % річних та інфляційних нарахувань у розмірі 37 900,53 грн.

Прокольною ухвалою суду 04.09.2017 до матеріалів справи долучено клопотання про збільшення позовних вимог.

29.01.2018 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Вказав, що при огляді транспортних засобів учасників ДТП співробітниками ПрАТ «СК «Провідна» встановлено ознаки невідповідності наявних пошкоджень заявленим обставинам, адже, на автомобілях відсутні сліди взаємного контакту, який заявлено як причину виїзду з дороги автомобіля Ford. Відповідач прийшов до висновку, що відомості надані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин утворення комплексу пошкоджень автомобіля НОМЕР_9 є технічно неспроможним, у зв'язку з чим відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі висновку №002-01/Д (16) від 20.01.2016 експертного дослідження експертного трасологічного дослідження механізму отримання пошкоджень «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_10, виконаного судовим експертом ОСОБА_3 Сторона відповідача стверджує, що постановою судді встановлено факт дтп та вина ОСОБА_2 у його вчиненні, однак, вказаною постановою не встановлено які саме технічні пошкодження автомобіль отримав при обставинах, на які вказує позивач.

Зазначено, що слідчим відділом Бориспільського ВП ГУНП в Київській області відкрито кримінальне провадження №0000177 щодо вчинення шахрайських дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які полягали в інсценуванні ознак страхового випадку з метою незаконного отримання чужого майна. Крім того, сторона відповідача вказала, що згідно Звіту №490/15 про оцінку вартості майнової шкоди вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_11, складає 300 772,54 грн., однак, позов пред'явлено лише до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» у розмірі 150 000 грн. Крім того, відповідач вважає помилковою позицію позивача щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, на його думку, вказані положення застосовуються лише при порушенні страховиком своїх зобов'язань перед страхувальником за договором добровільного страхування.

У судове засіданні позивач не з'явився, представник позивача подав заяву до суду про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи.

Третя особа судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, що 25 червня 2015 року на автомобільній дорозі Бориспіль-Гоголів сталася дорожньо-транспортна пригода за автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1.

Постановою судді Бориспільського районного суду Київської області від 24.07.2015 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 4-5).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Такими чином, вина третьої особи ОСОБА_5 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Відповідно до ст.ст.1 та 5 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні.

Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

За змістом п. 22.1 ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування, особа яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та інші документи, передбачені п. 35.2 ст. 35 Закону у заяві, зокрема, мають міститися: розмір шкоди, обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу та докази, що підтверджують її, відповідно до законодавства.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Renault», д.н.з НОМЕР_16, була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/4986648 (страхова сума - 50 000 грн., розмір франшизи - нуль) (а.с. 6) та Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів за умовами «Автоцивілка плюс» № АП/0056085 від 18.06.2015 року (страхова сума - 100 000 грн.) (а.с. 7).

Судом встановлено, що на виконання вимог закону 25 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з повідомленням про настання події, яка має ознаки страхового випадку за наслідками ДТП, яка сталася за участю забезпеченого відповідачем транспортного засобу (а.с. 93-94), а також звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 95-96).

З матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2016 року відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування (а.с. 8-9).

У своїй відмові відповідач посилався на Висновок №002-01/Д (16) від 20.01.2016 за результатами проведення експертного трасологічного дослідження механізму отримання пошкоджень а/м Ford Fiesta д/н НОМЕР_12, проведеного судовим експертом ОСОБА_3 (а.с. 10-21), в якому зазначено, що наявні механічні пошкодження правого борту автомобіля НОМЕР_13, не відповідають механізму перехресного зіткнення з передньою частиною автомобіля НОМЕР_4, і обставинам щодо зіткнення автомобілів, заявлених водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Провідна». Відповідно, пояснення, надані гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин утворення комплексу пошкоджень автомобіля НОМЕР_13, НОМЕР_14, є технічно неспроможними. В той же час, весь комплекс механічних пошкоджень автомобіля Ford Fiesta д.нз. НОМЕР_12 за загальними зовнішніми ознаками пошкоджень та деформацій не суперечить заявленим обставинам виїзду автомобіля Ford в кувет.

Так, позивач стверджує, що вказаний висновок не може бути взятий до уваги, як належний для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки, був складений майже через півроку після настання ДТП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав суду копію звіту №490/15 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_12, від 30.07.2015, складеного ФОП ОСОБА_4, відповідно до якого, вартість завданого позивачу збитку становить 244 655,61 грн. (а.с. 22-50).

У зв'язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму завданого збитку в межах ліміту відповідальності відповідача в розмірі 150 000 грн., а також пеню у розмірі 21 092, 25 грн. та 3 % річних та інфляційних нарахувань у розмірі 37 900,53 грн., на що суд зазначає наступне.

Згідно з абз.3 п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 36 цього Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд виходить з наявних в матеріалах справи документів, та викладеного вище, та вважає, що позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суми виплати страхового відшкодування в розмірі 150 000 грн.

Щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат передбачених ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відповідачем 26.01.2016 було відмовлено позивачу у здійсненні страхової виплати, а враховуючи те, що позивачем було 04.09.2017 подано заяву про збільшення позовних вимог, то судом було проаналізовано здійснений представником позивача розрахунок пені, та встановлено, що він є арифметично вірний, виходячи з наступного.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Представником позивача пеня розраховувалась за період з 01.04.2016 до 30.08.2017, визначено, що до стягнення підлягає 21 092,25 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року при розгляді справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки, зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене вище, здійсненний представником позивача розрахунок розміру суми 3% річних є арифметично вірним, то до стягнення підлягає:

2408,51 грн. = 50000*3*587:365:100, а також 4817,02 грн. = 100000*3*587:365:100.

Також, суд вважає арифметично вірний розрахунок представником позивача інфляційних втрат, в зв'язку з чим до стягнення підлягає 30675 грн., виходячи з наступного.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України.

Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Представник позивача надав розрахунок індексу інфляції за період з 27.01.2016 року по 04.09.2017, що перевірений судом та є арифметично вірним.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судом не приймається позиція відповідача щодо технічної неспроможності обставин утворення комплексу пошкоджень автомобіля НОМЕР_9, як необґрунтована, а докази, що надані відповідачем протирічать обставинам, що встановлені під час розгляду справи.

Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 15, 22, 625, 988 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА", третя особа:ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в судове засідання - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" (, місцезнаходження: 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_15, адреса: 04211, АДРЕСА_1) страхове відшкодування у розмірі 150 000 грн., пеню у розмірі 21 092,25 грн., 3 % річних та інфляційні нарахування у розмірі 37 900, 53 грн., а також судовий збір у розмірі 2089, 93 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: