Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 565/1451/16-ц

провадження № 61-11620св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2016 року в складі судді Ковтуновича М. І. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року в складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Бондаренко Н. В., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 грудня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримав у кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 500 грн на платіжну картку зі сплатою 30 % річних та строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 31 серпня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 20 223,91 грн, з яких: 398,37 грн заборгованості за кредитом; 14 386,31 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 4 тис. грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксованої частини); 939,23 грн штрафу (процентної складової).

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2016 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими, однак банк звернувся до суду за захистом своїх прав поза межами позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій 28 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2016 року в складі судді Ковтуновича М. І. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права. Судами неправильно встановлено строк дії картки, в результаті чого суди дійшли помилкових висновків про пропуск банком позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Кузнецовського міського суду Рівненської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 лютого 2018 справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди встановили, що 29 грудня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав у кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 500 грн на платіжну картку (кредитна картка «Універсальна»), зі сплатою 30 % річних та строком повернення, що відповідає строку дії картки, який встановлено з 29 грудня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

ОСОБА_4 припинив вчиняти дії на погашення кредитної заборгованості з 26 грудня 2012 року.

ОСОБА_4 не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим, згідно з наданим банком розрахунком, станом на 31 серпня 2016 року в нього утворилася заборгованість у розмірі 20 223,91 грн, з яких: 398,37 грн заборгованості за кредитом; 14 386,31 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 4 тис. грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксованої частини); 939,23 грн штрафу (процентної складової).

Після закінчення строку дії кредитної картки у грудні 2012 року відповідач картковим рахунком не користувався, картка не перевипускалася.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Отже, зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування.

Банк звернувся до суду з цим позовом у жовтні 2016 року.

ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК Українисплив позовної давності, про

застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК Українивстановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Встановивши, що строк кредитування закінчився у грудні 2012 року, а з позовом банк звернувся до суду у жовтні 2016 року, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про сплив позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що ОСОБА_4 було видано картку зі строком її дії до листопада 2015 року, не заслуговують на увагу, оскількиналежних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини позивач суду не надав. Вказані доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Разом з цим Верховний Суд визнає помилковим застосування судами позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача відсотків, комісії та неустойки, нарахованих за кредитним договором, після спливу строку кредитування. Правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що банк як кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Враховуючи, що окремі недоліки оскаржуваних судових рішень не вплинули на правильність правового результату вирішення справи, Верховний Суд на підставі частини другої статті 410 ЦПК України вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В.П. Курило