ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 636/815/18

провадження № 22-ц/818/502/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Ковригіна О.С.,

у с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі Державного акту про право власності на землю № 7095885, виданого 02.01.2003 року Чугуївською районною державною адміністрацією Харківської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 536, він є власником земельної ділянки площею 3,7764 га, яка знаходиться на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області.

06.11.2012 року між ним та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк» (СТОВ «Маяк») було укладено договір оренди, відповідно до умов якого він передав, а відповідач прийняв вищевказану земельну ділянку у користування строком на 10 років та зобов'язався сплачувати орендну плату у розмірі 3 % від її нормативної грошової оцінки.

Посилаючись на те, що зазначений у договорі розмір орендної плати є занадто низьким, має становити не менше 11% від нормативної грошової оцінки, відповідач не у повному обсязі виплатив орендну плату за 2017 рік, у договорі не визначено умов використання земельної ділянки, відповідачем не розроблений проект землеустрою щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що може призвести до зниження якісних характеристик ґрунтів, ОСОБА_1 просив розірвати укладений 06.11.2012 року між ним та СТОВ «Маяк» договір оренди землі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не дотримується порядку сівозміни на земельних ділянках, які передані йому у користування, що призводить до погіршення показнику родючості ґрунту та є підставою для припинення договорів оренди шляхом їх розірвання.

У відзиві на апеляційну скаргу СТОВ «Маяк» зазначило, що незгода позивача з розміром орендної плати, який обумовлений укладеним між сторонами у справі договором, не є підставою для його розірвання, а посилання ОСОБА_1 на порушення умов використання землі, яке призводить до зниження якісних характеристик, не доведено жодними доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІУ-XP № 095885, виданого 02.01.2003 року Чугуївською районною державною адміністрацією Харківської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 536, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 3,7764 га на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області.

06.11.2012 року між позивачем та СТОВ «Маяк» було укладено договір оренди, відповідно до умов якого останнє прийняло вищевказану земельну ділянку у користування строком на 10 років та зобов'язалось сплачувати орендну плату у розмірі 3 % від її нормативної грошової оцінки.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони визначили у договорі всі істотні умови, незгода позивача з визначеним договором розміром орендної плати не є підставою для його розірвання, крім того, позивачем не доведено використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам або використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Належних доказів на підтвердження систематичної несплати орендарем орендної плати позивачем не надано.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Відповідно до пункту третього частини 1 статті 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до статті 33-1 Закону України «Про охорону земель», яка була чинною з 4 червня 2009 року по 12 лютого 2015 року, нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються для досягнення високих і стабільних урожаїв та запобігання виснаженню і втраті родючості ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 164 затверджено Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах.

Із матеріалів справи вбачається, що на орендованій земельній ділянці СТОВ «Маяк» вирощувало: у 2015 році - соняшник; у 2016 році - кукурудзу; у 2017 році - пшеницю.

Належних доказів на підтвердження того, що відповідачем порушуються допустимі нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах, що призводить до виснаження ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми та порушення режиму їх використання, позивачем не надано і матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для його скасування.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова