Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 523/3493/18

Номер провадження: 2/511/456/18

11 грудня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

при секретарі Кириловій І.В.

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення прав особи на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності; стягнення компенсації частки та судових витрат; визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Суворовського райсуду м. Одеси після визначення підсудності надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення прав особи на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності; стягнення компенсації частки та судових витрат; визнання права власності, посилаючись на те, що житловий будинок № 42 по вул. Західна, в с. Буцинівка, Роздільнянського району Одеської області належить їм на праві спільної часткової власності та відповідачу в рівних частках відповідно по ? частині. В спірному будинку ніхто не проживає, між ними та відповідачем залишилися віддалені родинні звязки, які ніколи ними не підтримуються. З метою розподілу між власниками зазначеного житлового будинку за їх ініціативою судовим експертом з дослідження з будівельно технічних питань був зроблений висновок відповідно до якого розподіл будинку в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників з технічної точки зору не можливий. На неодноразові звернення позивачів до відповідача з пропозицією здійснити ремонт житлового приміщення та надвірних споруд, прийняти участь в оформленні права власності на земельну ділянку, позивачі отримували від відповідача негативну відповідь. В подальшому за їх заявою ними був замовлений сертифікат визначення ринкової вартості часток в нерухомому майні, відповідно до висновку та звіту якого ринкова вартість ? частини спірного будинку складає 30308.00грн, а загальна ринкова власність домоволодіння, що належить на праві спільної власності складає 121231.00грн. Враховуючи те, що частка відповідача в спірному будинку є незначною, поділ в натурі, виділ частки у спільному майні, встановлення порядку його користування між співвласниками не можливо, а також те, що відповідач жодного дня там не проживала, оскільки проживає в іншому житлі, не утримувала його, не сплачувала комунальні послуги, більш того вартість її частки є незначною, припинення прав відповідача на частку у спільному майні в спірному будинку не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам їх сімей. З урахуванням вищенаведеного просили припинити право особи на частку у спільному майні, визнати за ними право власності на нерухоме майно за кожним по 1/3 частці, стягнути з відповідача судові витрати, які складаються зі сплатою судового збору та витрат на будівельно технічну експертизу.

Ухвалою суду від 27.04.2018 року справа була прийнята до свого провадження та відкрито провадження з призначенням підготовчого судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.(а.с.49;53).

Не погодившись з позовними вимогами ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 був наданий відзив, в якому вона просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки він необґрунтований. Вказувала, що її частка є рівною з частками всіх сестер та брата та складає по ?, тому її частка не може бути незначною. Вона не згодна з припиненням права її власності та на отримання компенсації, домовленість у них з приводу продажі будинку існує, але вартість вони встановити не можуть. З висновком про технічну оцінку та виділ в натурі не погодилася, оскільки вважала, що вартість дуже занижена, просила в задоволені позову відмовити (а.с.59-60).

21.06.2018 року за клопотанням позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, яке було задоволено частково по справі була призначена комплексно будівельно-технічна експертиза, на час проведення експертизи провадження було зупинено.(а.с.80-81; 90-91).

09.08.2018 року з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов лист про запит додаткових документів по справі та запропоновано сплатити вартість проведення експертизи.(а.с.97-99).

23.08.2018 року суд сповістив позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про клопотання експерта, надіславши кожному копію листом з замовленням та з пропозицією оплати експертизи.(а.с.101-105).

09.10.2018 року цивільна справа була повернута з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з зазначенням того, що позивачі не виконали умови експерта, не надавши додаткові документи та не здійснили оплату її вартості.(а.с.107).

22.10.2018 року ухвалою суду провадження по справі було поновлено та справа призначена до розгляду.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судовому засіданні надали пояснення однокового змісту у відповідності до яких пояснювали, що вони всі між собою рідні брат та сестри, житловий будинок, який знаходиться в с.Буцинівка належить їм та відповідачу на праві спільної часткової власності в рівних частках по ? кожному, оскільки це спадкове майно. В будинку ніхто не проживає, але всі побутові проблеми: ремонт, сплату комунальних платежів здійснюють тільки вони. З відповідачем вони не підтримують ніяких родинних відносин, скільки не звертались до ОСОБА_3 з проханням приймати участь в утриманні житлового будинку, в оформленні земельної ділянки отримували від неї негативну відповідь. Вони змушені були утрьох замовляти технічну документацію на проект землеустрою, а в подальшому своїми коштами сплатили за виготовлення кадастрового плану на земельну ділянку, хоча відповідач також є власником ? частки. Просили їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки хоча між ними і існує домовленість про наміри продати будинок, але вони не можуть домовитися про його вартість.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснила, що вона з позивачами між собою являються рідними братами та сестрами. Вважає, що посилання позивачів на те, що вона не проживає в будинку, не вирішує побутові проблеми є не правдивими, оскільки вони також не проживають там, кожний з позивачів має окрему квартиру в м. Одесі, будинок відвідують епізодично з метою підтримання, аналогічні обовязки виконує і вона. Питання щодо ремонту, облаштування прибудинкових територій з нею ніхто не обговорював. Вони просять припинити її право власності у звязку з тим, що вона є незначною порівняно з 75%, що належить позивачам, але кожен з позивачів володіє часткою в спірному будинку, що дорівнює розміру її частки та аналогічно можливо позбавити права власності кожного співвласника будинку обєднавшись з іншими, що є неприпустимим. Також позивачами жодного разу не ставилося питання щодо можливості відшкодування їй вартості ? частини будинку, проте вона не має наміру отримувати компенсацію за позбавлення її права власності на ? частку у будинку. Крім того, що стосується земельної ділянки, то вона одночасно з набуттям права власності на ? частину спірного житлового будинку набула право зареєструвати своє право власності на ? частину земельної ділянки на якій розташований будинок. Однак позивачі врахували розмір компенсації лише за будинок, а компенсацію за землю не визначали. З позовними вимогами не згодна, просила відмовити в їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був сповіщений належним, про що в матеріалах справи є відповідні докази.(а.с.116). Поважної причини своєї неявки суду не повідомив,заяв про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило.

Заслухавши пояснення сторін по справі, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду від 03.02.2016 року за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було визначено право власності по праву спадкування за законом по 1/4 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: с. Буцинівка, вул. Західна,42 (бувша вул. Бендерська,43) Роздільнянського району Одеської області, який складається з: «А» - житлового будинку, загальною площею 60,90кв.м., житловою площею 29,70кв.м, господарських споруд: «Б» сарай, «В»- літня кухня, «Г» - баня, «Д» - гараж, «Е» - погріб, «Ж» - кладова, «З» - гараж, № 1-2-3 огорожа, ворота, який належав ОСОБА_5, який помер 19 травня 2012 року. Відомості про що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. (а.с.30-32;33-36).

Відповідно до виписки з Рішення восьмої сесії сьомого скликання від 19.05.2016 року позивачу ОСОБА_4 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та замовити проект землеустрою.(а.с.9).

06.09.2016 року ОСОБА_6 був отриманий кадастровий план зовнішніх меж земельної ділянки.(а.с.10).

З метою компенсації належної відповідачу 1/4 частки у праві спільної власності на будинок позивач звернулась до суб'єкта оціночної діяльності приватного підприємства «Дельта консалтинг» Соломон для надання висновку про вартість спірного будинку.

Відповідно до висновку оцінювача ринкова вартість будинку розташованого за адресою: с. Буцинівка, вул. Західна,42 (бувша вул. Бендерська, 43) Роздільнянського району Одеської області станом на 29.12.2017 складає 121231.00 грн. (а. с. 12-24).

Жодна із сторін у спірному будинку не проживає, оскільки забезпечена житлом у м. Одеса.

На депозитний коханок суду грошові кошти внесені не були.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до приписів і гарантій статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості; примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Аналогічні гарантії непорушності права власності закріплено статтею 321 ЦК України).

За визначенням частини першої статті 316, статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; держава не втручається у здійснення власником права власності; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, для припинення права особи на частку у спільному майні слід встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України з обов'язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (постанова ВСУ від 16.01.2012 р. у справі N 6-81цс11, постанова ВСУ від 02.06.2014 р. у справі N 6-68цс14, постанові ВС в справі № 760/8958/15-ц від 30.05.2018 року ).

Оскільки судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 належить 1/4 частина спірного майна, при цьому позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 також належить по 1/4 частині спірного будинку, тому частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно як всіх позивачів так і відповідача є рівними, тому вказане свідчить про те, що частка відповідача не може вважати незначною часткою у цьому праві; що одночасно з позбавленням права власності на житлове приміщення, не може бути визнано таким, що не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, оскільки така шкода є очевидною.

При цьому, суд вважає, що відповідач та всі позивачі у вказаному приміщенні не проживають та такого наміру не мають; вони намагаються вказаний будинок продати, але не дійдуть спільної згоди щодо його дійсної вартості, що само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача; що в будь-якому випадку не позбавляє сторін знаходження рішення по справі за наявності домовленості між собою.

При цьому, суд також зазначає, що суд має право постановити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, що позивачами по справі не здійснено.

Але, суд не може взяти до уваги висновок б/н виконавця «Дельта - Консалтінг» про неподільність житлового будинку, оскільки вказаний висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами (ст. 110 ЦПК України).

Зважаючи на принцип справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням права та інтересів усіх співвласників, враховуючи те, що розмір часток сторін у спірному житловому будинку є рівним, кожна сторона забезпечена житлом; дійсна вартість часток будинку не встановлена; попереднього внесення вартості частки на депозитний рахунок суду не відбувалося, тому суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки немає достатніх правових підстав для припинення права власності відповідача на належну їй частку в праві спільної часткової власності на будинок.

Оскільки в задоволені позовних вимог в частині припинення права власності ОСОБА_3 на 1/4 частини будинку, суд відмовляє, інші позовні вимоги є похідними від первісних, тому в задоволенні інших вимог також належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76- 82, 109, 259, 263-265, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення прав особи на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності; стягнення компенсації частки та судових витрат; визнання права власності - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до п.п. 15.2, 15.5 Перехідних положень до Закону України № 2147-VШ від 03.10.2017р. скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що можуть бути предметом судового розгляду; апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 20.12.2018 року.

Суддя: О. В. Іванова