Єдиний унікальний номер: 378/843/18
Провадження № 2/378/259/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит"" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Банк „Фінанси та Кредит"" Ю.П. Ірклієнко до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаною позовною заявою звернулось ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит"" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Банк „Фінанси та Кредит"" Ю.П. Ірклієнко, посилаючись на те, що 19 серпня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 14-220/08-А та додаткову угоду від 11 березня 2010 року, відповідно до яких позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 15456 доларів США 00 центів з оплатою по процентній ставці 12,5 процентів річних. Відповідач в період з 11 березня 2010 року по 18 серпня 2015 року зобов'язаний щомісяця, в термін з 1 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого становить 147 дол. США 41 цент відповідно до графіку зниження розміру заборгованості (додаток №1), який є невід'ємною частиною Кредитного договору. Відповідач допустив прострочення сплати процентів за користування кредитом та не здійснював повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до договору. Станом на 03.08.2018 року у ОСОБА_2 існує заборгованість за Кредитним договором на загальну суму 1797495,41 гривень. Проте просить стягнути заборгованість у розмірі 801617,60 гривень, яка складається: 6 899,06 дол. США, що становить 186356,49 грн. - заборгованість по основному боргу кредиту; сума простроченої заборгованості по відсотках 7398,03 дол. США, що становить 199834,60 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 14364,22 грн.; сума пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам і комісії - 401062, 29 грн..

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 801617,60 грн..

Представник позивача в судове засідання не прибув, позивач належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду по справі, причини неявки свого представника до суду не повідомив.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду 30.10.2018 року подав клопотання про закриття провадження у справі в зв'язку із тим, що з нього стягнуто заборгованість за вказаним договором (т. 1 а.с. 243-245), та 29.11.2018 року клопотання про закриття провадження у справі в зв'язку із спливом строків позовної давності (т. 2 а. с. 32-34).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимоги слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

19 серпня 2008 року ВАТ Банк „Фінанси та кредит", в особі відділення №14 Філії „Центральне РУ" ВАТ Банк „Фінанси та Кредит" та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 14-220/08-А, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 15456 доларів США з терміном погашення до 18 серпня 2015 року зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом. Відповідно до п. 3.3. кредитного договору позичальник зобов'язався щомісяця, в термін з 1 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного Ануітетного платежу, розмір якого за кредитним договором становить 277 доларів США відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. Внаслідок порушення вимог кредитного договору, невиконання належним чином взятих на себе зобов'язань рішенням суду від 01.10.2010р. з ОСОБА_2 року на користь ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії "Центральне регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 63872 гривні 50 копійок, в тому числі: 6899 доларів США 06 центів (за курсом НБУ 7,9072 грн. - 54552,25 грн.) - основної суми боргу; 333 долари США 58 центів (за курсом НБУ 7,9072 грн. - 2637,68 грн.) заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 568 гривень 88 копійок по нарахованій щомісячній комісії; 6113 гривень 69 копійок - по пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, та судові витрати: судовий збір в сумі 638 гривень 73 копійки і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень. Вищевказані обставини об'єктивно підтверджуються копією рішення Ставищенського районного суду Київської області від 01.10.2010 року, справа № 2-735,2010 року, яке набрало законної сили 12.10.2010 року (т. 2 а. с. 41).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору (т. 1 а. с. 7-11) сторони погодили сплату відсотків за кредитом щомісяця, в термін з "1" по "10'' число кожного місяця, у склад щомісячного Ануїтетного платежу, у валюті кредиту, за процентною ставкою 12,5 процентів річних, згідно із Графіком зниження розміру заборгованості - додаток № 1 до договору (т. 1 а.с. 12-13).

Відтак, у межах строку кредитування до 18 серпня 2015 року (п. 3.2, 3.3 Договору) відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами в термін з "1" по "10'' число кожного місяця. Проте, з 12 жовтня 2010 року (дати набрання законної сили рішенням суду в справі № 2-735, 2010 року), відповідач мав обов'язок незалежно від умов графіку зниження заборгованості повернути всю заборгованість за договором (основний борг кредиту, заборгованість по відсоткам та заборгованість по щомісячній комісії), а не вносити її періодичними платежами, оскільки вказане було передбачено вищевказаним рішенням суду від 01.10.2010 року.

Враховуючи викладене, суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За вищевказаних обставин, суд критично відноситься до наданих позивачем виписок з особового рахунку за період з 19.08.2008 року по 26.08.2016 року ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 51-197)

Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу за договором позики та заборгованості за відсотками, простроченої заборгованості по щомісячній комісії та пені нарахованих станом на 08.07.2010 року, слід відмовити, оскільки вказана заборгованість стягнута згідно рішення суду від 01.10.2010 року, і воно набрало законної сили.

Вищевказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Щодо перебігу позовної давності, яку просив застосувати відповідач, судом встановлено слідуюче.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Починаючи з 12 жовтня 2010 року, відповідач мав обов'язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, нарахованої щомісячної комісії та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, тобто з 12 жовтня 2010 року, такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 21 серпня 2018 року, тобто після спливу позовної давності - 13 жовтня 2013 року.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу, пені, комісії. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16 Верховний Суд України констатував, що є неправильними та не відповідають нормам матеріального права висновки судів про те, що позовна давність не спливла щодо частини щомісячних платежів за кредитом, право на стягнення яких виникло у межах трьох років до дня звернення банку з позовом до суду. Вказане підтверджує позицію Великої Палати Верховної Суду про наявність підстав для відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки з відповідача вищезазначеним рішенням суду від 01.10.2010 року стягнуто суму заборгованості за кредитним договором (рішення набрало законної сили 12.10.2010 року), то право позивача нараховувати передбачені договором проценти, щомісячні комісії за кредитом припинилося одночасно з набранням рішенням законної сили і строк позовної давності сплив 13.10.2013 року. Беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 21.08.2018 року, відповідач наполягає на застосуванні строків позовної давності, а позивач в свою чергу не просив поновити строк позовної давності та не надав доказів поважності його пропуску, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 253, 256-258, 261, 267, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит"" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Банк „Фінанси та Кредит"" Ю.П. Ірклієнко про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів.

Повне рішення складено 19 грудня 2018 року.

Суддя Р. В. Гуртовенко