КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 760/9122/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4144/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: НемировськаО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року,

встановив:

у квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 81 839 грн. 81 коп., посилаючись на те, що 29 липня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір №29/07/16, відповідно до умов якого він, як замовник, доручив відповідачу виготовити, доставити та встановити міжкімнатні двері, кухню та комплект меблів для холу у строк до 20 листопада 2017 року. Позивач зазначав, що свої зобов'язання з оплати він виконав у повному обсязі, однак виконання зобов'язання відповідачем фактично відбулось 21 лютого 2018 року, у зв'язку з чим позивач стягнути неустойку в розмірі 2 525,92 Євро, сплата якої передбачена умовами договору.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 29 липня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався до 20 листопада 2017 року виготовити, доставити за адресою позивача та встановити міжкімнатні двері, кухню та комплект меблів для холу вартістю 27 164 Євро. Вказував, що фактичне виконання зобов'язань за договором з боку відповідача відбулось 21 лютого 2018 року, а тому у відповідності до п. 15.1 Договору відповідач зобов'язаний сплатити на його користь неустойку в розмірі 0,1% від вартості виробу за кожен день прострочення. 22 лютого 2018 року він звернувся до виконавця з відповідною претензію, однак неустойку станом на день звернення до суду йому виплачено не було.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справ обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що доведення факту повної оплати вартості виробу, визначеної договором, не є предметом спору, а тому не підлягає доведенню. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 562 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, яка зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачем було надано копію Договору №29/07/16, укладеного 29 липня 2016 року між ФОП ОСОБА_5 (Виконавець) та ОСОБА_3 (Замовник). Слід зазначити, що копія договору підпису Замовника. не містить.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що сторони погодили, що Замовник доручає та оплачує, а Виконавець зобов'язується виготовити, доставити та встановити міжкімнатні двері, кухню та комплект меблів в хол.

Пунктом 9.1 вказаного договору визначено дата здачі замовнику 20 листопада 2017 року.

Згідно з п. 17.8 Договору замовник зобов'язаний сплатити вартість виробу та робіт відповідно до умов Договору. У разі порушення замовником умов оплати Виконавець не несе відповідальність за порушення строків, передбачених для виготовлення, доставки та здачі замовнику.

Вказані умови Договору спростовують твердження позивача про те, що факт прострочення виконання зобов'язань за договором з боку відповідача є встановленим, а оплата ним повної вартості виробу не є предметом доказування у справі.

Крім того, при зверненні до суду з позовом, ОСОБА_3 було надано копії документів, на яких містяться розписки про отримання грошових коштів ОСОБА_6 Разом з тим, доказів про те, ким є ця особа та чи уповноважена вона отримувати кошти на виконання умов договору на користь відповідача ФОП ОСОБА_4 до суду не надано.

Також умовами договору встановлено, що строк виготовлення виробу становить 30-35 календарних днів з моменту підписання конструкторських креслень. Доказів про те, коли сторонами було погоджено вказані креслення, матеріали справи також не містять.

Акт здачі-приймання виконаних робіт, копія якого надана позивачем до суду на підтвердження прострочення виконання відповідачем зобов'язань, не може бути визнаний належним доказом по справі, оскільки з його змісту неможливо встановити які саме вироби було передано та за яким договором. Так, в акті вказано назву виробів: панелі та меблі, тоді як в Договорі від 29 липня 2016 року вказується про виготовлення дверей, кухні та комплекту меблів, а номери замовлень не співпадають із зазначеними в додатку до Договору. Крім того, акт не містить підпису Замовника, а від імені Виконавця стоїть підпис ОСОБА_7, тоді як у тексті акту вказано, що він складений ОСОБА_8 Доказів про наявність у вказаних осіб повноважень вчиняти будь-які дії від імені відповідача матеріали справи не містять.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання ОСОБА_3 на те, що факт виготовлення виробів ним не оспорюється, що свідчить про відсутність у Виконавця претензій до нього з приводу оплати їх вартості, оскільки за наявності спору з приводу строків виконання зобов'язання відповідачем, від яких залежить розмір неустойки, з'ясуванню підлягають і строки здійснення оплати вартості послуг позивачем, належних доказів на підтвердження якої суду не надано.

Доводи скаржника про те, що відповідачем не спростовані заявлені ним вимоги також є безпідставними, оскільки обов'язок доведення обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, покладено на нього ст. 12 ЦПК України, а ненадання іншою стороною заперечень по суті позовних вимог не свідчить про їх визнання.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді