Провадження № 2/761/6436/2018
У Х В А Л А

31 серпня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

05 липня 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 липня 2018 року матеріали позову розподілені на суддю Фролову І.В.

Ухвалою суду від 12 липня 2018 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків, а саме: надати докази вартості спадкового майна, а саме: садовий будинок № АДРЕСА_3, квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а також на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (СТ «Гідромеханізатор-2»).

27 серпня 2018 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої представник позивача зазначив, що предметом позову є вимога немайнового характеру, а відтак при перевірці дотримання підсудності слід керуватись не ч. 1 ст. 30 ЦПК України, якою передбачено правило виключної підсудності за місцезнаходженням майна або основної його частини, а ч. 2 ст. 27 ЦПК України - за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Позивач, визначаючи зміст позовних вимог, просить суд визнати пропущений строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що пропущений ОСОБА_1, з поважної причини, та визначити останньому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За таких обставин, позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини належить до таких, що пред'являється за правилами виключної підсудності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що недоліки позову, викладені в ухвалі суду від 12 липня 2018 року, позивачем не усунені, при цьому, зазначені недоліки мають суттєве значення, зокрема, для перевірки дотримання позивачем правил територіальної підсудності при зверненні із таким позовом до суду.

Так, у своїх рішеннях у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у відповідності до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року, суд приходить до висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачеві.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: