ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Суми

Справа №592/4105/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/1470/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Чернобая О.І. у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2, який обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Суми та земельна ділянка під ним. Власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 у м. Суми є відповідач, який у 2015 року самочинно побудував на межі земельної ділянки надвірну будівлю - приміщення під гараж, майстерню, кухню на стрічковому фундаменті з використанням металопрофілю, дощок, утеплювача та інших будівельних матеріалів площею 12 м х 5,5 м, висотою приблизно 4,5 м та вольєр для собаки.

Посилаючись на викладене та на те, що будівництвом цих будівель та споруд, яке проведено усупереч вимогам ДБН 360-92**, позивачу створено перешкоди у користуванні його майном, оскільки будівлі затемнили освітлення сонячним світлом вікон у ванній кімнаті та в літній кухні, останній просив зобов'язати відповідача знести самочинно побудовану надвірну будівлю - приміщення під гараж, майстерню, кухню на стрічковому фундаменті з використанням метало профілю, дощок, утеплювача та інших будівельних матеріалів площею 12 м х 5,5 м, висотою приблизно 4,5 м, а також прибрати вольєр для собаки, що знаходяться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання знести вольєр для собаки в домоволодінні АДРЕСА_2 у м. Суми за заявою позивача залишено без розгляду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2018 року на задоволення позову постановлено усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_2 у користуванні ОСОБА_1, належним йому на праві власності домоволодінням за адресою: м. Суми, вул. АДРЕСА_4, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 знести самочинно побудовану надвірну будівлю - приміщення під гараж, майстерню, кухню на стрічковому фундаменті з використанням металопрофілю, дощок, утеплювача та інших будівельних матеріалів площею 12 м х 5,5 м, висотою приблизно 4,5 м, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

При цьому вказує, що у даному випадку суд безпідставно не залучив до участі у справі Сумську міську раду та Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, оскільки вважає, що лише вони мають право заявляти вимоги про знесення самочинних будівель.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що внаслідок зведення відповідачем самочинної будівлі йому створені перешкоди у користування належним йому на праві власності будинком та надвірними будівлями, що підтверджується висновком експерта, а тому вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: вул. АДРЕСА_4, м. Суми (т. 1 а. с. 10-13, 14-15, 16, 17).

Власником сусіднього домоволодіння № 59 є ОСОБА_2 (а. с. 5-9). Земельна ділянка за зазначеною адресою перебуває у комунальній власності.

З листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 08 квітня 2016 року № 40-1018/1195-16 вбачається, що Управлінням розглянута заява ОСОБА_1 від 01 грудня 2015 року вх.40-1018-ЗГ/470 щодо проведення перевірки стосовно будівництва приміщення під гараж, майстерню, кухню по вул. Франко, 59 м. Суми. За результатами перевірки, в межах наданих повноважень, працівниками Управління складено акт перевірки від 16 грудня 2015 року № 599 та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 96 КУпАП відносно ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 18, 64, 65-66).

Крім того, 16 грудня 2015 року Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області винесло припис № 599 про усунення порушень та № 599/1 про зупинення підготовчих та будівельних робіт (т. 1 а. с. 67-68).

30 грудня 2015 року постановою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області № 260 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у сумі 4250 грн (а. с. 69).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02 серпня 2016 року № 896, проведеного судовим експертом ОСОБА_6 за ухвалою суду, встановлено, що при будівництві надвірної будівлі - приміщення під гараж, майстерню, кухню на стрічковому фундаменті з використанням металопрофілю, дощок, утеплювача та інших будівельних матеріалів площею 12 м х 5,5 м, висотою приблизно 4,5 м, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6, порушені п.3.25, додаток 1, таблиця №1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (т. 1 а.с.71-75).

З цього висновку також вбачається, що будова (гараж, майстерня, кухня) ОСОБА_2 розташована на відстані 0,24 м і 0,3 м, що порушує п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Крім того, будова розміщена на відстані від металевої огорожі 2,48 м від житлового будинку та 2,25 м від літньої кухні, що порушує додаток 1, таблиця №1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Тобто надвірна будівля є перешкодою у користуванні належною позивачу земельною ділянкою та нерухомим майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України унормовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У ч. 4 ст. 373 ЦК України закріплено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно з ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст. 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до п. 3.25* Державних будівельних норми України 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Звідси, оскільки прибудована ОСОБА_2 з порушеннями вимог ДБН 360-92** надвірна будівля призвела до затемнення вікон належних позивачу приміщень ванної кімнати та літньої кухні, чим створює йому перешкоди у користуванні належним ним домоволодінням, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність захисту порушених прав ОСОБА_1, вірно обравши при цьому запропонований останнім спосіб.

Беручи до уваги, що саме права позивача, який є власником сусіднього з відповідачем домоволодіння та земельної ділянки, порушені протиправними діями відповідача, то він вправі звертатися за їх захистом, обравши передбачений законом спосіб захисту.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо не притягнення до участі у справі інших учасників, а саме Сумську міську раду або уповноважений нею орган у сфері містобудування Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, оскільки клопотання про залучення цих осіб до участі у справі сторонами не заявлялись і відповідач не позбавлений був можливості заявити відповідне клопотання.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набрала законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С. Г. Хвостик

С. С. Ткачук