Справа № 524/7059/16-ц
Провадження №2/524/103/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання - Крижановської Я.О.,

за участі ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення вартості грошового та речового утримання, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Харківський національний університет внутрішніх справ (далі по тексту рішення - ХНУВС, навчальний заклад) звернувся в суд із зазначеним позовом. Уточнивши позовні вимоги (а. с. 22-24), позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати, пов'язані з утриманням відповідача в сумі 32 009,77 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ.

01 вересня 2012 року на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, ХНУВС та ГУ МВС України в Полтавській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту рішення - договір). Пунктом 2.3.6. Договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у пункті 3 Договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. 30 червня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади інспектора Кременчуцького районного відділення поліції з підстав пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). Оскільки відповідач добровільно не відшкодував кошти на його утримання в сумі 32 009,77 грн., вони підлягають стягненню з нього.

Відповідач позов не визнав. Його представник ОСОБА_1 суду пояснив, що Договір про підготовку фахівця є нікчемним, оскільки на момент його укладення ОСОБА_2 був неповнолітньою особою і, відповідно, не мав повної цивільної дієздатності. Позивач не ознайомив ОСОБА_2 з довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утриманням курсанта, а у довідці-розрахунку № 4/139 д від 18 червня 2015 року підпис від імені ОСОБА_2 насправді йому не належить. Представник зазначав також, що позивач не ознайомлював курсанта з наказами, якими затверджувались витрати на кожний навчальний рік, а також не додані первинні бухгалтерські документи, які підтверджують розрахунок витрат на утримання курсанта (письмові заперечення, а. с. 69-70).

Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 20 жовтня 2016 року (а. с. 45). Ухвалою суду від 03 січня 2017 року було задоволено клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з підстав пункту першого частини першої статті 205 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, а. с. 75).

За апеляційною скаргою позивача ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2017 року (а. с. 130-132) ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 січня 2017 року про закриття провадження у справі було скасовано. Ухвалою суду від 04 квітня 2017 року справу прийнято до провадження Автозаводським районним судом м. Кременчука в іншому складі суду згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями (а с . 135-136).

Представник відповідача просив суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу з метою дослідження підпису у довідці-розрахунку № 4/139 д від 18 червня 2015 року (клопотання, а. с. 183-185). Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року (а. с. 188) клопотання представника було задоволено - судова почеркознавча експертиза у справі була призначена. Проте ОСОБА_2 не надав суду експериментальних зразків підпису. Його представник ОСОБА_1 повідомив суду, що відповідач перебуває за кордоном. 21 вересня 2018 року суд скасував ухвалу про призначення судової почеркознавчої експертизи та поновив провадження у справі (а. с. 212).

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи:

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 серпня 2012 року № 319 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 13 серпня 2012 року та присвоєно звання «рядовий міліції» (а. с. 25).

01 вересня 2012 року на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, ХНУВС та ГУ МВС України в Полтавській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а. с. 28 -29).

Наказом ХНУВС від 20 червня 2015 року № 84 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУ МВС України в Полтавській області для подальшого проходження служби (а. с. 26).

Наказом ГУНП в Полтавській області від 24 червня 2016 року № 184 о/с відповідача звільнено згідно Закону України «Про національну поліцію» від 29 липня 2016 року № 580-УІІІ за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) з 30 червня 1016 року (а. с. 27).

Згідно довідки-розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_2, загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням за період з 13.08.2012 року по 20 червня 2015 року, становить 32 009,77 грн. (а. с. 30).

На вимогу суду позивач надавав суду докази витрат на харчування, на речове забезпечення та сплату комунальних послуг (а. с. 31-36), а також довідку про грошове забезпечення курсанта у період з 2012 року по 2015 рік включно (а. с. 37).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного:

Відповідно до частини першої статті 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла 14-ти років (малолітня особа), має право самостійні вчиняти дрібні побутові правочини, а також здійснювати особисті немайнові права на результаті інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Згідно частин 1, 2 статті 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 досяг повнолітня 03 вересня 2012 року, в той час як договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі було укладено 01 вересня 2012 року. Батьки відповідача участі в укладанні договору не приймали. Отже, на час укладання договору ОСОБА_2 не мав повної цивільної дієздатності.

Відповідно до частин першої, другої статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього ж кодексу.

Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Нормою частини першої статті 221 ЦК України передбачено, що правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що батьки відповідача заявляли претензії до ХНУВС та/або ГУМВС України у Полтавській області у зв'язку з підписанням їх сином ОСОБА_2 Договору від 01 серпня 2012 року. Також, в установленому законом порядку зазначений Договір не був визнаний судом недійсним, і у подальшому, після досягнення повноліття відповідач погодився з його умовами і не ставив питання про його розірвання чи визнання недійсним, про що свідчить той факт, що він продовжував навчання та після закінчення ХНУВС проходив службу на посаді дільничного інспектора міліції Кременчуцького РВ ГУМВС України.

Таким чином, на підставі наведених норм та враховуючи сукупність вказаних обставин, факт вчинення ОСОБА_2 правочину - підписання Договору від 01 вересня 2012 року, поза межами його цивільної дієздатності на той час, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову ХНУВС до нього про стягнення суми коштів.

Пункт 2.3.6. Договору передбачає, що в разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання і встановленого трирічного терміну перебування на служб, за підставами, передбаченими пунктом 3 договору, ОСОБА_2 зобов'язується відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком (а.с. 7,зворот). Пунктом 3.3. Договору передбачена така підстава відшкодування фактичних витрат, як звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора Кременчуцького районного відділення поліції, як вже зазначено, відбулося за його власним бажанням з 30 червня 2016 року, тобто через 1 рік і 10 днів після закінчення ним вищого навчального закладу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 7 статті 18 Закону України "Про міліцію", який діяв на час виникнення спірних правовідносин та підлягає застосуванню при вирішенні справи, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Наразі аналогічна норма матеріального права міститься у Законі України "Про національну поліцію".

Відповідно до частин 4 та 5 статті 74 цього Закону особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року "Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України" (далі - Порядок).

Відповідно до статті 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

У статті 2 Порядку визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до частини 1 статті 6 Порядку у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до пункту 11 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62 (далі - "Положення") вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС.

Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства (п.9.9. Положення).

Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС (п. 9.10. Положення).

Таким чином, розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки спеціалістів органів внутрішніх справ, є Університет, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку виступає Університет.

З матеріалів справи видно, що витрати, пов'язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі, не відшкодовані.

Відповідач вважав недоведеною суму фактичних витрат на його навчання, але не заперечував, що харчувався, отримував речове та грошове забезпечення, користувався комунальними послугами. Іншого розрахунку витрат відповідач суду не надав.

У довідці-розрахунку (а.с. 9) графа «підпис» заповнена. За клопотанням позивача суд призначив у справі судову почеркознавчу експертизу, яка не була проведена з причин, які були вказані раніше.

Отже, суд не має підстав дійти висновку, що ОСОБА_2 не було ознайомлено з розрахунком витрат на його утримання.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Харківського національного університету внутрішніх справ - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (, адреса: 61080, м. Харків, пр. Льва Ландау, 27) витрати, пов'язані з утриманням в сумі 32 009 грн. 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (, адреса: 61080, м. Харків, пр. Льва Ландау, 27) сплачений ним судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення буде виготовлено - 08.12.2018 року

Суддя: