Справа № 447/1310/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/314/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю прокурора Панькевича Р.В., представника Львівської обласної державної адміністрації Дорош А.-М.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року у справі за позовом Золочівської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсним розпорядження та визнання недійсним договору оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження голови Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області від 16.02.2004 року №54 "Про надання в оренду земель членам КСТ "Цементник" ОСОБА_3 та ОСОБА_4."

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,55 га для спортивно-оздоровчих та рекреаційних цілей, який укладено 03.03.2004 року між Миколаївською районною державною адміністрацією Львівської області та членами КСТ "Цементник" ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку площею 0,55 га, якою вони користуються на підставі договору оренди земельної ділянки від 03.03.2004 року та привести її у придатний для використання стан

Стягнуто з Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Прокуратури Львівської області судовий збір у розмірі по 459,33 гривень з кожного відповідача.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Прокуратури Львівської області судові витрати у розмірі 600,00 гривень.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що ч.4 ст.59 ЗК України в редакції від 01 січня 2004 року передбачає усі підстави, на яких було видано оскаржуване розпорядження - громадянину органом виконавчої влади із земель водного фонду передано на умовах оренди земельну ділянку прибережної захисної смуги для оздоровчих, рекреаційних, спортивних цілей.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не дотримався основних засад цивільного судочинства, таких як верховенство права та пропорційність які передбачені п.п.1,6 ч.3 ст.2 ЦПК України, а також ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Прокурором не доведено факту порушення економічних інтересів держави укладенням цього договору. Відсутність нормативно грошової оцінки земельної ділянки не є підставою для визнання договору оренди недійсним в цілому, а лише для внесення відповідних змін до такого договору та спонукання орендаря до вчинення цих дій.

Він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Судові повітки повернулися за закінченням терміну зберігання на почті.

28 жовтня 2018 року від ОСОБА_4 надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 10 листопада 2018 року особисто отримав повістку про виклик в судове засідання на 06 грудня 2018 року, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Панькевича Р.В. та представника Львівської обласної державної адміністрації Дорош А.-М.Р. щодо заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 15 лютого 2004 року головою Миколаївської районної державної адміністрації І.Юзьківим прийнято розпорядження №54, у відповідності до якого членам КСТ «Цементник» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано земельну ділянку, площею 0,55 га прибережної полоси озера «Байкал» в оренду терміном на 20 років для спортивно-оздоровчих та рекреаційних цілей на умовах спільного користування в секторі №16 (т.1а.с.17).

Як вбачається із листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області при наданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,55 га прибережної полоси озера «Байкал» в оренду терміном на 20 років було допущено порушення вимог ст.122, ст.123, ст.124 Земельного кодексу України.

Як вбачається із розпорядження голови Миколаївської РДА №54 від 16 лютого 2004 вказані землі надаються в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі ст.59 Земельного кодексу України.

Згідно ч.4 ст.122 Земельного кодексу України (чинного на момент прийняття оскаржуваного акту органу місцевого самоврядування), обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласної значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною третьою, сьомою цієї статті.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розпорядження голови Миколаївської РДА №54 від 16 лютого 2004року прийняте з порушенням Земельного кодексу України та з перевищенням останнім своїх повноважень наданих законодавством, оскільки місцева державна адміністрація не вправі передавати в оренду земельні ділянки для спортивно-оздоровчих та рекреаційних цілей, так як, таке право Законом надано обласним державним адміністраціям.

03 березня 2004 року між Миколаївською районною державною адміністрацією в особі заступника ОСОБА_7 (орендодавець) - з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (орендарі) з іншої сторони, укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору, Орендодавець на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації №54 від 16.02.2004 надає, а Орендарі приймають у спільне користування на умовах оренди земельну ділянку загальною площею 0,55 га прибережної захисної смуги озера «Байкал» в секторі №16 в межах КСТ «Цементник» на території Демнянської сільської ради для спортивно-оздоровчих та рекреаційних цілей. Згідно п.1.3 договору, земельна ділянка площею 0,55 га надається орендарям в оренду строком на 20 років.

Згідно інформації Управління Держземагенства у Миколаївському районі технічна документація із землеустрою щодо надання земельної ділянки площею 0,55 га в оренду гр.гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в управління не надходила. Крім цього при договорі оренди від 03 березня 2004року №00005 відсутній план земельної ділянки, яка надається в оренду.

Враховуючи той факт, що розпорядження №54 від 16 лютого 2004року «Про надання в оренду земель членам КСТ « Цементник» ОСОБА_3 та ОСОБА_8.» прийняте всупереч вимогам ст.ст.59,122,123,124 Земельного кодексу України, а в подальшому 03 березня 2004року договір оренди між вищевказаними громадянами укладено з перевищенням Миколаївською РДА своїх повноважень , оскільки право розпоряджатися земельними ділянками вказаної категорії ( для спортивно-оздоровчих та рекреаційних цілей) надано обласним державним адміністраціям, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такий недійсним.

Крім цього, судом встановлено, що при укладені договору оренди земельної ділянки між Миколаївською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від 03березня 2004року відсутня нормативна грошова оцінка земельної ділянки.

Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції чинній на час укладення спірного договору), для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної комунальної власності проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим.

Як встановлено в суді, у вказаному договорі оренди землі від 03 березня 2004 року взагалі не вказано про нормативну грошову оцінку землі та про те, на підставі чого визначалася орендна плата за названу земельну ділянку.

Згідно вимог ст.211 Земельного кодексу України, наслідком укладання угод з порушенням законодавства є визнання такої угоди судом недійсною.

Право на звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розпорядження №54 від 16 лютого 2004року «Про надання в оренду земель членам КСТ «Цементник» ОСОБА_3 та ОСОБА_8.» прийнято Миколаївською РДА поза межами її повноважень, а договір оренди земельної ділянки від 03 березня 2004 року, укладений без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є обов'язковою у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

У даному випадку порушуються інтереси держави, оскільки через не проведення нормативної грошової оцінки землі, яка передавалася в оренду за спірним розпорядженням та договором, істотно занижується орендна плата за використання землі, що призводить до ненадходження коштів до бюджету.

Доводи апеляційної скарги про недотримання судом першої інстанції основних засад цивільного судочинства, таких як верховенство права та пропорційність які передбачені п.п.1,6 ч.3 ст.2 ЦПК України, а також ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України», суд категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес» п.54 рішення).

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» А.Д. проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «Еаst/West Аlliance Limited» проти України» від 23.01.2014) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Суспільство, Український народ як сукупність окремих суб'єктів, індивідів, людей, також має, з огляду на статті 1, 3, 6-8, 13, 14, 41 Конституції України, конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при вирішені земельних питань, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю.

Отже, правовідносини пов'язані з використанням земель, якими розпоряджаються органи місцевого самоврядування чи орган державної виконавчої влади, становлять суспільний інтерес, а незаконність рішення чи дій органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка чи право на неї передано іншій особі в порушення встановленого вимогами чинного законодавства порядку, такому інтересу не відповідає.

Крім того, задоволення позову прокурора не позбавляє права відповідачів на даний час належним чином оформити договір оренди зазначеної земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства.

Про незаконність оскаржуваного розпорядження голови Миколаївської РДА та про виявлені порушення вимог земельного законодавства в діяльності Миколаївської районної державної адміністрації, у тому числі наявності оскаржуваного розпорядження, прокурор довідався у листопаді 2015 року з інформації Державної інспекції сільського господарства України в ході вивчення питання щодо наявності підстав для вжиття представницького характеру, а Львівська обласна державна адміністрація довідалася у березні 2016 року, відповідно з інформації Золочівської місцевої прокуратури (т.1 а.с.14).

З позовом прокурор звернувся у червні 2016 року.

За таких обставин, строк позовної давності пропущено з поважних причин.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.