Справа № 683/574/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: представника стягувача ОСОБА_1

боржника ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3

головного державного виконавця Вовнянко Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів справу №683/574/15-ц, 4-с/683/8/2018 за скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на дії та постанову головного державного виконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_4 від 28 листопада 2017 року про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» в порядку розділу VII ЦПК України звернулось до суду зі скаргою і просить визнати дії головного державного виконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_4 щодо закінчення виконавчого провадження неправомірними, визнати незаконною та скасувати постанову від 28 листопада 2017 року про закінчення виконавчого провадження №50846661 з примусового виконання виконавчого листа №2/683/350/2015.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 18 квітня 2016 року постановою Старокостянтинівського районного відділу ДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/683/350/2015, виданого 06 жовтня 2015 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором HMSWGA00007612 від 13 липня 2007 року в сумі 17110,18 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 15 грудня 2014 року 269656 грн. 40 коп.

28 листопада 2017 року головним державним виконавцем Вовнянко Д.Л. винесено постанову про закінчення вищезазначеного виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» .

Вважає такі дії головного державного виконавця неправомірними, а винесену постанову від 28 листопада 2017 року про закінчення виконавчого провадження незаконною, оскільки на момент винесення постанови рішення суду не було виконано боржником у повному обсязі. Так, із присуджених до стягнення 17110,18 доларів США боржником сплачено лише 10491,81 доларів США, які були стягнуті з нього у гривневому еквіваленті, а не в іноземній валюті за курсом на день здійснення платежу, як того вимагає чинне законодавство.

Оскільки судом було ухвалено рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті, то стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

В судовому засіданні представник стягувача АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 підтримала скаргу у повному обсязі, просить її задоволити з підстав, викладених у скарзі.

Боржник ОСОБА_2 просить у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що рішення суду нею виконано у повному обсязі.

Представник боржника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 вважає скаргу АТ КБ «ПриватБанк» безпідставною, а постанову про закінчення виконавчого провадження законною. Вказує, що боржником у повному обсязі виконано рішення суду та перераховано на користь стягувача усю суму коштів, зазначених в рішенні суду в гривневому еквіваленті. Крім того, при зверненні виконавчого листа до виконання представник стягувача у своїй заяві просив стягнути суму заборгованості саме в національній валюті, грошові кошти від боржника надходили теж в національній валюті. При цьому, стягувач, отримуючи кошти в національній валюті, не оскаржував дії державного виконавця щодо не переведення коштів в іноземну валюту. Також посилається на те, що стягувачем пропущено строк на оскарження постанови державного виконавця від 28 листопада 2017 року й питання про його поновлення не ставиться. Вказує, що стягувачу ще у квітні 2018 року було відомо про закінчення виконавчого провадження, оскільки ОСОБА_2 повідомляла про це у своїй заяві від 03 квітня 2018 року й просила в зв»язку із цим зняти заборону на об»єкт іпотеки.

Головний державний виконавець Вовнянко Д.Л. проти скарги заперечив, посилаючись на те, що рішення суду виконано у повному обсязі. Вказує, що у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просив стягнути суму боргу саме в національній валюті, а тому, стягнувши з боржника усю зазначену в національній валюті суму коштів, він виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором HMSWGA00007612 від 13 липня 2007 року в сумі 17110,18 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 15 грудня 2014 року 269656 грн. 40 коп.

На виконання вищезазначеного рішення суду 06 жовтня 2015 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області видано виконавчий лист №2/683/350/2015 про стягнення з ОСОБА_2, як одного із солідарних боржників, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором кредиту, який 14 квітня 2016 року звернуто до примусового виконання.

18 квітня 2018 року головним державним виконавцем Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження №50846661 з приводу примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

28 листопада 2017 року головним державним виконавцем Вовнянко Д.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв»язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в

повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 вищезазначеного Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що, ухвалюючи рішення у справі №2/683/350/2015, Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення - 17110,18 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 15 грудня 2014 року 269656 грн. 40 коп.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов'язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Разом з тим, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в ході примусового виконання рішення суду боржником на погашення заборгованості вносились грошові кошти в національній валюті України.

Стягнувши з боржника визначений за рішенням суду станом на 15 грудня 2014 року еквівалент боргу в національній валюті України - 269656 грн. 40 коп., головний державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження

При цьому згідно виписки про рух коштів по кредитному договору HMSWGA00007612 від 13 липня 2007 року вбачається, і сторонами не оспорюється, що під час примусового виконання рішення суду боржником було перераховано на рахунок стягувача грошові кошти в розмірі еквівалентному 10491,81 доларів США, що є меншим, ніж зазначено у рішенні суду.

Однак, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Оскільки кошти за рішенням суду стягнуто з боржника не у повному обсязі, тому скарга АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованою, в зв»язку з чим дії головного державного виконавця Вовнянко Д.Л. щодо закінчення виконавчого провадження №50846661 слід визнати неправомірними, а винесену ним 28 листопада 2017 року постанову про закінчення цього виконавчого провадження скасувати.

Посилання представника боржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на те, що АТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк звернення до суду не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду скарги.

Так, згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (п.а) ч.1 ст.449 ЦПК України).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що про порушення свого права АТ КБ «ПриватБанк» дізналось 08 листопада 2018 року під час ознайомлення представника з матеріалами виконавчого провадження №50846661, що підтвердив в судовому засіданні головний державний виконавець Вовнянко Д.Л.

При цьому, матеріали виконавчого провадження не містять жодних інших відомостей, які б свідчили про те, що стягувачу було раніше відомо про постанову від 28 листопада 2017 року про закінчення виконавчого провадження.

Скаргу на дії та постанову державного виконавця АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду 13 листопада 2018 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті, тобто в межах визначеного законом 10-денного строку.

При цьому суд критично оцінює надане представником боржника ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 звернення ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», датоване 03 квітня 2018 року, у якому вона посилається на постанову про закінчення виконавчого провадження від 28 листопада 2018 року, оскільки таке звернення не містить жодних відміток ПАТ КБ «ПриватБанк», що б давало суду підстави вважати, що саме у такій редакції воно було направлено стягувачу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.450, 451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволити.

Визнати дії головного державного виконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_4 щодо закінчення виконавчого провадження №50846661 неправомірними.

Постанову головного державного виконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2/683/350/2015, виданого 06 жовтня 2015 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області, скасувати.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну

частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 17 грудня 2018 року.

Суддя: