Справа № 146/1588/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"10" грудня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашполі цивільну справу

ім'я (найменування) сторін та іншх учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ТОВ «Агрокомплекс «ОСОБА_2»

вимоги позивача: про стягнення заборгованості по орендній платі та пені за несвоєчасне внесення орендної плати

представник позивача: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

13 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Агрокомплекс «ОСОБА_2» на її користь 19513,96 гривень заборгованості по орендній платі і 7121,15 гривень пені за несвоєчасне внесення орендної плати.

Даний позов обґрунтований наступним.

На підставі державного акту на право власності на землю серії ВН № 032708, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області 20 вересня 2004 року, позивач є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,4884 га, що знаходиться на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

Даною земельною ділянкою в даний час користується ТОВ «Агрокомплекс «ОСОБА_2 долина», відповідно до укладеного між сторонами 1 вересня 2006 року та зареєстрованого в Томашпільському районному відділі Регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 20 червня 2007 року договору оренди землі № 130.

Відповідно до п.9 та 11 Договору оренди відповідач зобовязався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату, визначену відповідно до вартості земельної ділянки, не пізніше 20 грудня кожного року., однак відповідач порушив свої зобовязання щодо виплати орендної плати за користування земельною ділянкою та нехтує терміном, зазначеним пунктами договору оренди землі, який є його істотною умовою.

Станом на 20 грудня 2016 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості за користування належною позивачу земельною ділянкою не сплачено належних грошових кошів, до того ж ніяких послуг в рахунок орендної плати ОСОБА_1 від відповідача не отримувала.

Посилаючись на ст. 13 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 526, 629 ЦК України, позивач зазначає, що договір оренди є обовязковим для виконання сторонами, зобовязання мають виконуватися належним чином, а ст. 96 Земельного кодексу України встановлений обовязок землекористувачів своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею

ОСОБА_1 вказує, що заборгованість по орендній платі за використанні належної їй земельної ділянки станом на 20 грудня 2016 року, відповідно до довідок, наданих відповідачем, склала 20741,29 гривень без врахування пені 3% інфляційних.

Також позивач зазначає, що в кінці 2016 року, коли вона вперше зверталася з аналогічним позовом до суду, їй було повернуто 10000 гривень, в звязку з чим вона відкликала свою позовну заяву, однак відповідно до довідки ТОВ «ОСОБА_2 долина» сума, отримана ОСОБА_1, значиться 62111,80 гривень, як доходу за оренду землі.

Також позивач вважає, що відповідач зобовязаний сплатити пеню в розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення.

12 березня 2018 року стороною відповідача, а саме представником ТОВ «Агрокомплекс «ОСОБА_2 долина» ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1, в якому представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позову, мотивуючи наступним.

В позовній заяві позивач посилається на договір № 30, укладений між нею та Товариством від 1 вересня 2006 року, який було зареєстровано у Томашпільському районному відділі Регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 20 червня 2007 року, проте в додатках до позовної заяви приєднано інший договір оренди землі.

Тай, дійсно, відповідно до договору оренди № 20 від 1 вересня 2006 року, ОСОБА_1 передала в оренду Товариства земельну ділянку площею 3,4884 га, що знаходиться на території Томашпільської селищної ради строком на 10 років, однак угодою № 1 від 31 липня 2014 року про розірвання договору оренди землі від 1 вересня 2006 року вищевказаний договір оренди землі було розірвано. Даним договором сторони підтвердили, що орендар виплатив, а орендодавець отримав орендну плату за користування земельною ділянкою згідно умов договору оренди землі.

Актом приймання-передачі земельної ділянки від 31.07.2014 орендар передав, а орендодавець прийняв земельну ділянку площею 3,4884.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 27.03.2017, індексний номер 83485633 вбачається, що інше речове право припинено на підставі угоди про розірвання договору оренди землі № 30 від 01.09.2006, серія та номер 1.

Таким чином, позивач, посилаючись на договір оренди землі № 130 (насправді № 30) від 01.09.2006, приховав від суду, що станом на 31.07.2014 згаданий договір вже було розірвано і у позивача, згідно п.п. 2,3 угоди про розірвання № 1 не було жодних майнових претензій до відповідача.

Однак, надалі ділові взаємовідносини між сторонами не припинилися.

01.08.2014 між сторонами знову було укладено договір оренди землі № 189/т від 01.08.2014, згідно якого позивач надавав згадану раніше земельну ділянку відповідачу в оренду строком на 30 років, який був зареєстрований 25.09.2014.

Угодою № 1 від 10.02.2017 про розірвання договору оренди землі № 189/Е від 01.08.2014, згаданий договір було розірвано. Сторони підтвердили, що орендар виплатив, а орендодавець отримав орендну плату за користування земельною ділянкою згідно умов договору оренди землі по 2016 рік включно.

Актом приймання-передачі земельної ділянки від 10.02.2016 орендар передав, а орендодавець прийняв земельну ділянку.

Згодом, 13.02.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № 001/Е від 13.02.2017, згідно умов якого позивач надає, а відповідач приймає в користування земельну ділянку для ведення товарного сільського господарства з метою виробництва сільськогосподарської продукції. За користування земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику фіксовану одноразову виплату в розмірі 62111,80 грн.

13.02.2017 ОСОБА_1 отримала від ТОВ АК «ОСОБА_2 долина» 50000,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 13.02.2017. сторони своїми підписами підтвердили факт повного розрахунку за цим договором, власник земельної ділянки стверджує про відсутність до землекористувача будь-яких претензій фінансового характеру.

Окрім того, представник відповідача ставить під сумнів розрахунки заборгованості за 2017 рік та суму пені, оскільки позивач рахує термін прострочення 365 днів, а позов подано 05.12.2017.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 09-40 годину 22 лютого 2018 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 26 грудня 2017 року в звязку з набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким внесено зміни до ЦПК України, який викладено в новій редакції, продовжено розгляд справи зі стадії розгляду справи.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 22 лютого 20128 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду на 08-30 годину 6 квітня 2018 року.

12 березня 2018 року стороною відповідача подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 6 квітня 2018 року розгляд справи відкладено на 13-30 годину 24 травня 2018 року в звязку з неявкою позивача у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 травня 2018 року зупинено провадження у справі до вирішення кримінального провадження.

8 червня 2018 року стороною відповідача подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 24 травня 2018 року.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 4 липня 2018 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Томашпільського районного суду від 24 травня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 липня 2018 року продовжено розгляд справи, справу призначено до судового розгляду на 09-00 годину 6 листопада 2018 року.

6 листопада 2018 року стороною відповідача подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 6 листопада 20128 року клопотання представника відповідача задоволено, призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу.

26 листопада 2018 року до Томашпільського районного суду надійшло клопотання ВВ КНДІСЕ про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи та уточнення питання.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 26 листопада 2018 року провадження у справі поновлено, розгляд клопотання призначено на 09-00 годину 10 грудня 2018 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги змінили, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросили стягнути з відповідача на користь позивача 8000 гривень за несплачену орендну плату за 2016 рік, оскільки вважають, що стороною відповідача не доведено, що вони сплатили ОСОБА_1 орендну плату за 2016 рік, зокрема, не надано підтверджуючих документів касового ордера про сплату орендної плати ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Щодо змінених позовних вимог позивача пояснив, що ТОВ АК «ОСОБА_2 долина» було повністю виконано умови договорів про оренду землі, зокрема, угодою № 1 від 10 лютого 2017 року про розірвання договору оренди землі № 189/Т від 1 серпня 2014 року, договір оренди земельної ділянки було розірвано, сторони не мали одна до одної жодних майнових чи будь-яких інших претензій у звязку з виконанням та достроковим припиненням дії договору оренди землі, сторони підтвердили, що орендар виплатив, а орендодавець отримав орендну плату за користування земельною ділянкою згідно умов договору оренди землі по 2016 рік включно, а відтак, підстав для задоволення будь-яких позовних вимог ОСОБА_1 не існує.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до частини 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 9 ст. 93 ЗК України також встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону України від 2.10.2003 року № 1211-IV з наступними змінами).

Відповідно до частини 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до статті 1 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону України від 2.10.2003 року № 1211-IV) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України "Про оренду землі"(в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди) внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією з істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди), орендна плата справляється у грошовій формі.

Судом встановлено, що 20 вересня 2004 року ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 032708, яка на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 5 травня 2004 року № 208 є власником земельної ділянки площею 3,4884 га у межах згідно з планом, що розташована на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки-ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 433 (а.с.12).

В 2005 році між ОСОБА_1 та СПП «Томашпільське» в особі ОСОБА_5 було укладено Договір оренди землі на 4 роки 11 місяців (а.с.4-6).

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 2005 року орендодавець ОСОБА_1 передала, а орендар СПП «Томашпільське» в особі директора ОСОБА_5 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,4884 га, що належить орендодавцю на праві (а.с.7).

Відповідно до довідки ТОВ АК «ОСОБА_2 долина» № 1064 від 27.03.2015, земельний пай ОСОБА_1 знаходиться у користуванні на умовах оренди ТОВ «Агрокомплекс «ОСОБА_2 долина» АФ «Томашпільське», в 2014 році орендної плати нараховано 4280 грн (а.с.8).

Відповідно до довідки ТОВ АК «ОСОБА_2 долина» № 3734 від 01.08.2016, земельний пай ОСОБА_1 знаходиться у користуванні на умовах оренди ТОВ «Агрокомплекс «ОСОБА_2 долина» АФ «Томашпільське», в 2015 році орендної плати нараховано 7688,62 грн, ПДФО 1153,29 грн, військовий збір 115,33 грн, видано 6420 грн (а.с.9).

Відповідно до довідки ТОВ АК «ОСОБА_2 долина» № 5782 від 29.11.2016, земельний пай ОСОБА_1 знаходиться у користуванні на умовах оренди ТОВ «Агрокомплекс «ОСОБА_2 долина» АФ «Томашпільське», в 2016 році орендної плати нараховано 8772,67 грн, ПДФО 1579,08 грн, військовий збір 131,59 грн (а.с.10).

З відомості Могилів-Подільської обєднаної державної податкової інспекції з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 26.05.2017 № 266 від 15.11.2017 вбачається, що ОСОБА_1 перераховано ТОВ АК «ОСОБА_2 долина» доходи від орендної плати: за період 01.10.16-31.12.16 в сумі 8772,67 грн, 01.01.17-31.03.17-62111,80 грн (а.с.11).

Відповідно до видаткового касового ордера від 13 лютого 2017 року, ОСОБА_1 отримала 50000 гривень, відповідно до договору № 001/Кн от 16.12.2016 договір емфітевзис (а.с.42).

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV.

За змістом ст. 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Нормами ст. 792 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 96 ЗК України встановлений обов'язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма кореспондується відповідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в Договорі оренди землі, а саме в розділу «Інші права та обовязки сторін» Договору оренди землі.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов'язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору.

Виходячи із положень ст. 651 ЦК України та ст.41 Конституції України, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Як вбачається із угоди № 1 «Про розірвання договору оренди землі № 189/Е від 1 серпня 2014 року» від 10 лютого 2017 року, орендодавець ОСОБА_1 та орендар ТОВ «Агрокомплекс «ОСОБА_2 долина» в особі генерального директора ОСОБА_6 уклали дану угоду про наступне: орендодавець та орендар домовилися за взаємною згодою розірвати з 10 лютого 2017 року договір оренди землі № 189/Е від 1 серпня 2014 року, право оренди по якому зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 25 вересня 2014 року за номером 7129349 Реєстраційною службою Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області. Сторони не мають одна до одної жодних майнових чи будь-яких інших претензій у звязку з виконанням та достроковим припиненням дії Договору оренди землі. Сторони підтверджують, що орендар виплатив, а орендодавець отримав орендну плату за користування земельною ділянкою згідно умов договору оренди землі по 2016 рік включно. Дана угода підписана сторонами (а.с.33).

Тобто, підписуючи дану угоду ОСОБА_1 підтвердила те, що не має ніяких претензій до відповідача, зокрема, що вона отримала орендну плату за користування земельною ділянкою згідно умов договору оренди землі по 2016 рік включно.

Оскільки сторона позивача заперечувала проти того, що угода підписана саме ОСОБА_1, представником відповідача було заявлено клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи на підтвердження того, ким виконано підпис в угоді про розірвання договору оренди, яке судом було задоволено, однак стороною позивача не було проведено оплату даної експертизи, що суд вважає підтвердженням того, що підпис в угоді поставлений саме ОСОБА_1

Щодо тверджень сторони позивача, що ОСОБА_1 не отримувала орендну плату за 2016 рік, оскільки стороною відповідача не надано касового ордера, суд дані твердження не бере до уваги, оскільки дані відомості підтверджуються відомостями Могилів-Подільської обєднаної державної податкової інспекції та не спростовані ніякими доказами. Клопотань щодо витребування у відповідача бухгалтерських документів на підтвердження сплати орендної плати ОСОБА_1 стороною позивача не заявлялося.

Відповідно норм ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що стороною позивача не доведено суду, що ОСОБА_1 не отримала від ТОВ АК «ОСОБА_2 долина» орендної плати за 2016 рік, натомість, підписуючи угоду № 1 від 10.02.2017, ОСОБА_1 підтвердила те, що не має ніяких претензій до відповідача, зокрема, що вона отримала орендну плату за користування земельною ділянкою згідно умов договору оренди землі по 2016 рік включно, відомостями Могилів-Подільської обєднаної державної податкової інспекції підтверджено внесення орендної плати відповідачем позивачу, зокрема, в 2016 році в сумі 8772,67 грн, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати в даній справі не відшкодовуються і залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.11, 526, 629, 651, 792 ЦК України, ст.ст. 93, 96, 124 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 13, 15, 21, 23 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 263, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агрокомплекс «ОСОБА_2 долина» про стягнення заборгованості по орендній платі та пені за несвоєчасне внесення орендної плати відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт АА № 392836, виданий 22.01.1997 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, адреса: 24200, Вінницька область, Томашпільський район, смт Томашпіль, вул. Молодіжна, 3;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «ОСОБА_2 долина», адреса: 24200, Вінницька область, Томашпільський район, смт Томашппіль, вул. Інтернаціональна, 8.

Суддя: ОСОБА_7

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 10 грудня 2018 року.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року.