Провадження № 2/344/4367/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретаріc/з: ОСОБА_1,

заучастю Позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Корида Транс», третя особа ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корида Транс» (надалі «Відповідач»), третя особа ОСОБА_4, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корида Транс» на його користь відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 124 765,00 грн.

ОСОБА_5 вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 вересня 2018 року з вини ОСОБА_4 (водій автобуса «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1) було пошкоджено автомобіль Позивача «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2. В результаті пошкодження транспортного засобу Позивачу було завдано матеріальної шкоди в загальному розмірі 172 765,00 грн., частину якої (в сумі 48 000,00 грн.) було відшкодовано ПрАТ СК «Альфа Страхування», в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник Відповідача ТОВ «Корида Транс» в судовому засіданні проти позовних вимог частково заперечив, зазначивши про те, що ТОВ «Корида Транс» визнає позовні вимоги Позивача виключно в сумі франшизи, на яку було зменшено страхове відшкодування у розмірі 2000,00 грн. в іншій частині позовних вимог Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Правом на надання відзиву на позов ТОВ «Корида Транс» в даній цивільній справі не скористалось, жодних доказів на підтвердження заперечень на позов суду не надало, заяв чи клопотань представником Відповідача не заявлялось.

Зокрема, в судовому засіданні представник Відповідача зазначив про те, що наданий Позивачем розрахунок суми збитків (дефектовка від СТО) є необґрунтованою та, на його думку, завищеною, оскільки вартість ремонту фактично завданих пошкоджень автомобілю Позивача є значно нижчою.

Крім того, на думку представника Відповідача, погодившись на складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), Позивач фактично визнав, що вартість завданих його автомобілю ушкоджень не перевищує 50 000,00 грн., а тому в даній цивільній справі, на думку представника Відповідача, він не може вимагати відшкодування, яке перевищує вказану суму.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення Позивача, представника Відповідача, Третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

04 вересня 2018 року у м. Івано-Франківську по вул. Незалежності, 46 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, та автобуса «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1, який належить ТОВ «Корида Транс», та яким керував водій ОСОБА_4.

04 вересня 2018 року на місці вчинення ДТП було складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) (а.с.8), в якому ОСОБА_4 визнав свою вину у дорожньо-транспортній пригоді, про що свідчить складена ним особисто відмітка у відповідній графі європротоколу.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив свою вину у вказаній дорожньо-транспортній пригоді.

Оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПрАТ «Альфа Страхування», ОСОБА_2 звернувся до даної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом №0975.609.18.01.01-0164.09 від 13.09.2018 року (а.с.10) ПрАТ «Альфа Страхування» повідомило ОСОБА_2 про виплату йому суми страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування у розмірі 48 000,00 грн. (за виключенням франшизи в сумі 2 000,00 грн.).

Разом з тим, 05 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «УніверсалАвто» «MitsubishiMotors» із Замовленням на ремонт (обслуговування) автомобіля № (а.с.13), на підставі якого офіційним дилером марки автомобіля Позивача було проведено діагностику ушкоджень, і 02 жовтня 2018 року виставлено Рахунок на оплату № (а.с.28), відповідно до якого сума необхідних для відновлення автомобіля Позивача витрат становить 172 765,00 грн.

Враховуючи зазначене, Позивач звернувся до суду про стягнення з винної особи суми різниці відшкодування на ремонт транспортного засобу.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.

Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина 1 статті 1194 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини…Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

При цьому, згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статтею 1194 ЦК України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 16 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

На підтвердження розміру завданих йому збитків Позивачем надано Суду Рахунок на оплату № від 02 жовтня 2018 року (а.с.28), відповідно до якого сума завданих Позивачу збитків (вартість ремонту автомобіля) становить 172 765,00 грн.

В судовому засіданні Позивач також зазначив про те, що станом на час розгляду справи ним не здійснено ремонт автомобіля, оскільки він вважав за необхідне зберегти його в пошкодженому стані для можливого проведення судової експертизи в рамках даної цивільної справи.

Представник Відповідача та Третя особа в судовому засіданні покликалися на те, що зазначений у вищевказаному розрахунку розмір збитків є значно завищеним та необґрунтованим.

В контексті зазначеного Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, якімають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обовязку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Так, посилаючись на факт необґрунтованості та завищення розміру завданих автомобілю Позивача збитків у 172 765,00 грн., представником Відповідача та Третьою особою не надано суду жодного доказу на підтвердження таких доводів.

Крім того, Судом неодноразово розяснювалося сторонам право на подання заяви про призначення в даній цивільній справі судової експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Позивача, однак сторонами таких заяв до суду подано не було.

За таких обставин, Суд звертає увагу на те, що позиція представника Відповідача щодо завищення в Рахунку на оплату № від 02 жовтня 2018 року суми вартості відновлювального ремонту автомобіля Позивача має характер виключно припущень, що не допускається в цивільному процесі.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи Позивача про вартість віновлювального ремонту у 172 765,00 грн., як це визначено в Рахунку на оплату № від 02 жовтня 2018 року, представником Відповідача та Третьою особою Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено.

Стосовно посилання представника Відповідача на те, що, погодившись із складенням Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), Позивач визнав той факт, що розмір завданих йому збитків становить не більше 50 000,00 грн., Суд вважає за необхідне зазначити про те, що такі посилання є власним субєктивним тлумаченням представника Відповідача, однак не узгоджуються з вимогами чинного законодавства України.

З вересня 2011 року в Україні вступив у дію ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування». Цим Законом було запроваджено механізм спрощеного оформлення ДТП з незначними наслідками шляхом складання повідомлення про ДТП (Європротоколу) та інші новації, спрямовані на приведення обовязкового страхування цивільної відповідальності автовласників, у відповідність до міжнародних стандартів страхування та врегулювання збитків.

Так, на виконання даного закону Інструкцією щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженою Протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 11.08.2011 р. №274/2011,буловизначено порядок заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

Згідно з пунктом 5 вказаної Інструкціїу разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти Повідомлення. У такому разі водії транспортних засобів після складення Повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов'язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про її настання.

Таким чином, вищевказаною Інструкцією не передбачено обмеження щодо розміру завданої учаснику ДТП шкоди, як умову щодо можливості складання європротоколу.

Необгрунтованими є посилання представника Відповідача в судовому засіданні на Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від17.11.2011 № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України», як на підставу для відмови в позові ОСОБА_2, оскільки вказаним нормативним актом затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України (з 01 лютого 2016 року 50 000 гривень потерпілому (згідно з Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг N 3471 від 29.12.2015).

Суд акцентує увагу на тому, що вищевказаним Розпорядженням затверджено максимальні розміри страхової виплати, які здійснює страхова компанія (страховик) потерпілому у разі оформлення європротоколу, однак вказаний нормативний акт не позбавляє потерпілої сторони права на відшкодування повної вартості завданої шкоди за рахунок безпосередньо винуватця ДТП.

Враховуючи все вищезазначене, Суд дійшов висновку про те, що в даній цивільній справі представником Відповідача не спростовано належними засобами доказування розміру завданої ОСОБА_2 шкоди в результаті ДТП, а тому різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування підлягає стягненню з ТОВ «Корида Транс» роботодавця ОСОБА_4 (винуватця ДТП).

На підтвердження зазначеного, Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, зокрема:

«Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні».

04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову,в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність:

«Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 22, 386, 1166, 1187, 1192, 1193 Цивільного Кодексу України,керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 280-282, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

В И Р І Ш И В :

1. ОСОБА_5 ОСОБА_6 до ТзОВ «Корида Транс», третя особа ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

2. Стягнути з ТзОВ «Корида Транс», , на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_3, відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 124 765,00 грн.

3. Стягнути з ТзОВ «Корида Транс», , на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_3, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1247,65 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20 грудня 2018 року.

Суддя Домбровська Г.В.