АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 177/1788/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: Казанківська виправна колонія (№ 93)

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Казанківської виправної колонії (№ 93) на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2017 року, яке постановлено суддею Скотар Р.Є. у місті Кривому Розі дніпропетровської області, -
В С Т А Н О В И В:
В серпні 2016 року Казанківська виправна колонія (№ 93) звернулась з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач, підполковник внутрішньої служби ОСОБА_1 , проходячи службу в Казанківській виправній колонії № 93, обіймав посаду помічника начальника установи (з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації) з 02.06.2015 року по 10.05.2016 року.

Між начальником установи та відповідачем 10.06.2015 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, на підставі якого відповідач отримав 01.07.2015 року під звіт матеріальні цінності на загальну суму 127003,48 грн.

В ході виконання своїх обов`язків відповідач отримував згідно накладних матеріали для використання їх у роботі, а також був відповідальний за зберігання готової продукції на складі до її реалізації.

Відповідач з 21.12.2015 р. по 27.12.2015 р., з 13.01.2016 р. по 04.02.2016 р. перебував на лікарняному.

Окремим дорученням начальника установи від 14.01.2016 року було створено комісією для раптової перевірки, якою 15.01.2016 року встановлено нестачу матеріальних цінностей на суму 27339,18 грн.

На підставі рапорту ОСОБА_1 від 15.04.2016 року його звільнено з органів Державної кримінально-виконавчої служби з 03.05.2016 р. у зв`язку з наявністю вислуги років, необхідної для призначення пенсії по лінії Державної кримінально-виконавчої служби.

03.06.2016 року відповідачу був надісланий претензійний лист щодо вирішення питання нестачі на складі майстерень установи у добровільному порядку, однак матеріальну шкоду ним не відшкодовано, тому позивач змушений звернутися до суду та просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 27339,18грн. та відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2017 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Суд першої інстанції не врахував, що позивач не міг дотриматись вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, оскільки не можливо було провести розслідування в повному обсязі за об`єктивних обставин - відповідач з 13.01.2017 року у розташування виправної колонії не з`являвся.
Той факт, що відповідача було звільнено з займаної посади за власним бажанням без накладання дисциплінарного стягнення не стосується справи, оскільки згідно п.31 Положення «У разі звільнення у запас (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди».
Крім того, представник позивача зауважує на тому, що той факт, що відповідача не було притягнуто до кримінальної відповідальності не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки нестача це не кримінальний злочин.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.
Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.
Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, наказом № 27 о/с від 02.06.2015 року майора внутрішньої служби ОСОБА_1 призначено помічником начальника установи (з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації) Казанківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№93) (а.с.5).
Між Казанківською виправною колонією (№93) та ОСОБА_1 10.06.2015 року укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності ввірених йому матеріальних цінностей (а.с.7).
Відповідно до п.1.2 Посадової інструкції помічнику начальника установи безпосередньо підпорядковується виробнича майстерня установи та підсобне господарство, керівники яких звітують перед ним про виконану робота та погоджують питання розвитку, виробничих програм та необхідності в робочій силі з числа засуджених (а.с.8).
Згідно акту передачі матеріалів та готової продукції станом на 01.07.2015 року, ОСОБА_2 передано матеріальних цінностей на 127003,48 грн., до початку проведення інвентаризації всі видаткові та приходні документи на товарно-матеріальні цінності, які поступили на відповідальність оприбутковані, а вибулі списано в витрати, що засвідчено підписом відповідача (а.с.9).
Крім того, згідно накладних №5 від 28.06.2015 року на склад готової продукції через ОСОБА_1 передано матеріальних цінностей на суму 19201,39 грн., №7 від 31.06.2015 року - на суму 19306,40 грн., №890 від 16.09.2015 року - на суму 620,75 грн., №1056 від 22.10.2015 року - на суму 989,50 грн., №369 в жовтні 2015 року - на суму 6002,87 грн., №459 від 29.10.2015 року - на суму 24492,92 грн. (а.с.10-15); за актом передачі основних засобів від 18.09.2015 року ОСОБА_1 передано матеріальних цінностей на суму 36768,00 грн. (а.с.47)
З 21 грудня 2015 року по 26 грудня 2016 року, з 02 лютого 2016 року відповідач перебував на лікарняному (а.с.17,18)
З витягу з протоколу оперативної наради Казанківської виправної колонії (№93) №2 від 11.01.2016 року, на якій був присутній ОСОБА_1 вирішено провести перевірку на складі готової продукції майстерень установи та матеріальних цінностей, закріплених за помічником начальника установи з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації підполковника ОСОБА_1 ( а.с.57).
Відповідно до окремого доручення №1 від 14.01.2016 року «Про проведення раптової перевірки матеріальних цінностей на майстернях установи» у зв`язку з хворобою помічника начальника установи з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 створено комісію для раптової перевірки матеріальних цінностей на майстернях установи ( а.с.19), якою 15.01.2016 року встановлено нестачу матеріальних цінностей на суму 27339,18 грн. (а.с.20,21), про що ОСОБА_1 повідомлено 20.04.2016 року та 03.06.2016 року рекомендованим листом, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.24,25,58,59).
Згідно довідок Казанківської виправної колонії (№93) №93/1/3-21 від 03.02.2017 року виготовлення продукції на дільниці майстерень установи з 21.12.2015 року по 31.12.2015 року не проводилися у зв`язку з виконанням плану по виготовленій продукції на грудень 2015 року, засуджені до роботи не залучалися ( а.с.60); №93/1/3-20 від 03.02.2017 року усних чи письмових звернень від ОСОБА_1 за час несення служби в Казанківській виправній колонії (№93) стосовно зникнення матеріальних цінностей на складі готової продукції майстерень установи чи порушення цілісності замків чи дверей до керівництва установи не надходило ( а.с.61).
Згідно висновку старшого оперуповноваженого оперативного відділу Казанківської виправної колонії (№93) старшого лейтенанту внутрішньої служби Гречина В.В. що матеріалів відносно нестачі матеріальних цінностей, які знаходилися у підзвіті помічника начальника установи з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 в діях ОСОБА_1 ознак злочину не вбачається, однак матеріальних збитків колонія отримала, перевірку припинено, оскільки відсутні особисті пояснення ОСОБА_1 (а.с.65).
На підставі рапорту ОСОБА_1 від 15.04.2016 року наказом Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області №60 о/с від 10.05.2016 року його звільнено у запас за ст..77 п. «7» ( за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію».
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, оскільки розслідування факту заподіяння матеріальної шкоди не завершено, перевірку припинено, відповідей перелічених п.19 розділу ІV Положення не надано, вину ОСОБА_1 не встановлено, до дисциплінарної відповідальності відповідача не притягнуто та звільнено останнього з займаної посади за власним бажанням.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами 10.06.2015 року укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідно до Додатку до Постанови Держкомпраці СРСР №447/24 від 28.12.1977 р. «Об утверждении перечня должностей и работ, замещаемых или выполняемых работниками, с которыми предприятием, учреждением, организацией могут заключаться письменные договоры о полной материальной ответственности за необеспечение сохранности ценностей, которые были переданные им для хранения, обработки, продажи (отпуска), перевозки или применения в процессе производства, а также типовые договоры о полной индивидуальной материальной ответственности» , як з робітником, займана посада якого безпосередньо пов`язана з виготовленням, зберіганням готової продукції.
Відповідно до п.п.3,4 Договору у разі незабезпечення з вини робітника збереження ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, завданої підприємству, організації, та його відшкодування проводяться у відповідності з діючим законодавством. Робітник не несе відповідальності, якщо шкоду завдано не з його вини.
Пунктом 2 розділу І Положення встановлено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності : а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди ; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори
військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності (пункт 3 розділу І Положення).
З наведеного вище слідує, що підставою для настання матеріальної відповідальності є сукупність визначених обставин, які мають бути доведені позивачем відповідно до вимог діючого законодавства.
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети (пункт 13 розділу ІІІ Положення).
Пунктом 1 розділу ІІ Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014 року встановлено, що інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.
Факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу встановлено комісію для раптової перевірки матеріальних цінностей на майстернях установи за відсутності матеріально відповідальної особи ОСОБА_1 .
Відповідно п.17 розділу ІV Положення у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Як передбачено п.19 розділу ІV Положення розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка ; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Як вбачається із матеріалів справи та висновку розслідування, проведеного оперативним відділом Казанківської виправної колонії (№93), в діях ОСОБА_1 ознак злочину не встановлено, але колонія отримала матеріальних збитків, перевірку припинено, оскільки не з`ясовано всі обставини через відсутність особистих пояснень ОСОБА_1 , тобто розслідуванням не встановлено винних осіб.
Таким чином, оскільки розслідування факту заподіяння матеріальної шкоди не завершено, перевірку припинено, відповідей перелічених п.19 розділу ІV Положення не надано, вину ОСОБА_1 не встановлено, до дисциплінарної відповідальності відповідача не притягнуто, звільнено з займаної посади за власним бажанням.
Крім того слід зауважити, що за висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми (п.19 розділу ІV Положення).
Наказ про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, який має містити точний розмір суми, що підлягає стягненню, керівництвом Казанківської виправної колонії (№93) не видавався, відповідно не доводився до відома винної особи під розписку в порушення п.23 розділу ІV Положення.
В даному випадку повідомлення про необхідність відшкодування матеріальної шкоди, надіслане відповідачу, не є повідомленням відповідача, в розумінні п.23 розділу ІV Положення, про необхідність сплати матеріальної шкоди та не може бути підставою для стягнення такої шкоди.
На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не міг дотриматись вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, оскільки не можливо було провести розслідування в повному обсязі за об`єктивних обставин - відповідач з 13.01.2017 року у розташування виправної колонії не з`являвся, оскільки, розслідування факту заподіяння матеріальної шкоди завершено не було, перевірку припинено, відповідей перелічених п.19 розділу ІV Положення не надано, вину ОСОБА_1 не встановлено, до дисциплінарної відповідальності відповідача не притягнуто, звільнено з займаної посади за власним бажанням.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що той факт, що відповідача було звільнено з займаної посади за власним бажанням без накладання дисциплінарного стягнення не стосується справи, оскільки згідно п.31 Положення «У разі звільнення у запас (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди», оскільки той факт, що відповідача було звільнено з займаної посади за власним бажанням без накладання дисциплінарного стягнення, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, в даному випадку підставою для відмови в задоволенні позовних вимог є та обставина, що розслідування факту заподіяння матеріальної шкоди завершено не було, та вина відповідача у спричиненні матеріальної шкоди не встановлена.
Крім того слід зауважити, що за висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми п.19 розділу ІV Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014 року.
Відповідно до п.19 розділу ІV Положення керівництвом Казанківської виправної колонії (№93) не видавався Наказ про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, який має містити точний розмір суми, що підлягає стягненню.
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що той факт, що відповідача не було притягнуто до кримінальної відповідальності не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки нестача це не кримінальний злочин, оскільки, як зазначено вище, підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача є не встановлення факту заподіяння матеріальної шкоди відповідачем позивачу.
Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку що часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Укргазбанк», тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Казанківської виправної колонії (№ 93) залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: