Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 201/15391/16-ц

провадження № 61-28897св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_5 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року у складі судді Демидової С. О. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила стягнути аліменти на сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що 16 жовтня 2010 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, у період якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7, який дотепер проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Оскільки відповідач не виконує свої обов'язки батька щодо утримання дитини, тому просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07 листопада 2016 року. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому наявні правові підстави для стягнення аліментів.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру присуджених до стягнення аліментів та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1 500 грн щомісячно. У решті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року залишено без змін.

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 - представник ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач з 2015 року дотепер не працює, доходів та допомоги по безробіттю не отримує. Висновки про отримання щомісячного доходу у розмірі 3 000 - 4 000 грн є безпідставними, оскільки належними доказами не підтверджені.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 201/15391/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що сторони з 16 жовтня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, у період якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями статті 182 СК України (в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Таким чином, висновок про наявність підстав для стягнення аліментів на дитину, є правильним.

Також установлено, що відповідач з вересня 2015 року офіційно не працює, доходів з будь-яких офіційних джерел за період з 01 липня 2015 року по 31 березня 2017 року не отримував.

У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України).

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції, переглядаючи заочне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку

та перевіряючи його законність і обґрунтованість в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, виходячи з інтересів дитини, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на малолітнього сина ОСОБА_7 щомісячно в розмірі 1 500 грн.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат