Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 760/15482/16-ц

провадження № 61-34676св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Укоінвест»,

представник відповідача - ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, який діє через представника ОСОБА_2, на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року у складі судді Лазаренко В. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Українець Л. Д., Оніщука М. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвест» (далі - ТОВ «Укоінвест»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що 09 квітня 2015 року між ним та ТОВ «Укоінвест» було укладено договір поворотної фінансової допомоги, за умовами якого він надав товариству кошти у розмірі 257 000,00 грн, з кінцевим терміном повернення коштів до 10 жовтня 2015 року.

В установлений договором строк ТОВ «Укоінвест» кошти йому не повернуло, тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Укоінвест» заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги у розмірі 257 000,00 грн, пеню у розмірі 837 820,00 грн, три проценти річних за порушення грошового зобов'язання у розмірі 6 886,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 16 163,23 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року провадження у справі № 760/15482/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укоінвест», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги зупинено до набрання законної сили рішення у справі № 756/13182/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ТОВ «Укоінвест» про визнання договору поворотної фінансової допомоги недійсним.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року відкрито провадження у справі № 756/13182/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ТОВ «Укоінвест» про визнання договору поворотної фінансової допомоги недійсним. Предметом розгляду в указаній справі є визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги, за яким ОСОБА_1 просить стягнути заборгованість у цій справі. Вважаючи, що справа за позовом ОСОБА_1 не може бути розглянута до вирішення іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_4, суд на підставі пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року зупинив провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено. Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться справа № 756/13182/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ТОВ «Укоінвест» про визнання договору поворотної фінансової допомоги недійсним. Оскільки у справі № 760/15482/16-ц ОСОБА_1 просив суд стягнути заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги, який є предметом оспорення у вищевказаній справі, то суд першої інстанції обґрунтовано зупинив провадження у справі до вирішення справи № 756/13182/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ТОВ «Укоінвест» про визнання договору поворотної фінансової допомоги недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення скасувати передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що су першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, безпідставно зупинив провадження у справі, оскільки між справами № 760/15482/16-ц та № 756/13182/16-ц відсутній тісний та прямий матеріально-правовий зв'язок. Крім того, враховуючи предмети доказування та межі розгляду в указаних справах, вони не пов'язані фактором відсутності у суду можливості самостійно встановити обставини, що мають значення для розгляду справи, або існування впливу іншої справи на подання і оцінку доказів у цій справі.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що у вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Укоінвест», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги від 09 квітня 2015 року.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року відкрито провадження в указаній справі № 760/15482/16-ц.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ТОВ «Укоінвест» про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги від 09 квітня 2015 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року відкрито провадження в указаній справі № 756/13182/16-ц.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року, провадження у справі № 760/15482/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укоінвест», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги зупинено до набрання законної сили рішення у справі № 756/13182/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ТОВ «Укоінвест» про визнання договору поворотної фінансової допомоги недійсним.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що між цими справами існує тісний матеріально-правовий зв'язок, оскільки встановлення недійсності договору поворотної фінансової допомоги від 09 квітня 2015 року в іншій цивільній справі стосується підстав, стосовно яких заявлені вимоги у цій цивільній справі про стягнення заборгованості за цим договором.

З таким висновком судів погодитися не можна.

У пункті 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року визначено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у стягненні заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги.

Так, У статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

В оцінці поведінки сторін суд має керуватися положеннями частини третьої статті 509 ЦК України, за змістом якої зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що відповідним чином має впливати на порядок та спосіб виконання сторонами власних зобов'язань. За правилом ж статті 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов'язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з пунктом 1 частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються

Частиною третьою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір

Отже, вирішуючи спір про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги, відповідач (боржник) має право заперечувати проти задоволення цих вимог, а суд встановивши ці обставини та оцінивши докази, подані сторонами на їх підтвердження, повинен вирішити справу з урахуванням усіх цих обставин.

Вказане свідчить, що судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, при постановленні оскаржуваної ухвали не мотивований зв'язок між очікуваними висновками рішення суду у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ТОВ «Укоінвест» про визнання договору поворотної фінансової допомоги недійсним та предметом спору у справі, що переглядається; не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справи про визнання недійсним договору; не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року переконує у тому, що оскаржувані судові рішення про зупинення провадження у справі не можуть бути залишені у силі, оскільки висновки, зазначені в них, є передчасними, а, отже, відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, який діє через представника ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк