Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 760/12297/15

провадження № 61-6576св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року у складі судді Кізюн Л. І. та рішення апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2016 року у складі суддів: Махлай Л. Д., Левенця Б. Б., Мазурик О. Ф.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 06 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами яких позичальник отримав кредит в сумі 11 900, 71 доларів США зі сплатою 7,7 % річних за користування кредитом, з 21 жовтня 2008 року - 9,7 % річних, та щомісячною платою за користування кредитом у розмірі 0,3 % від суми кредиту на строк до 06 серпня 2015 року.На забезпечення кредиту 06 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 15 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 5 836, 45 доларів США та 2 231 993 грн 76 коп., із яких: поточну заборгованість за тілом кредиту - 256,71 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 5 509, 24 доларів США, поточна заборгованість за процентами - 22,98 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 47,52 доларів США, пеня, інфляційні втрати, 3 % річних - 2 231 993 грн 76 коп., які позивач просив стягнути із солідарних боржників.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 836, 45 доларів США, що еквівалентно 151 397 грн 51 коп., та 183 118 грн 21 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню із солідарних боржників. Разом з тим, статтею 258 ЦК України передбачена позовна давність у один рік для вимог про стягнення штрафних санкцій, а відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.Оскільки позивач не довів поважності пропуску строку звернення з позовом про стягнення штрафних санкцій до суду, а розмір їх в межах позовних вимог значно перевищує суму заборгованості за кредитом, тому у межах строку позовної давності розмір неустойки підлягає зменшенню до розміру заборгованості за кредитом.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що за умовами кредитного договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 11 900, 71 євро. Разом з тим, встановивши, що кредитні кошти видані у євро, суд першої інстанції стягнув заборгованість у доларах США, не навівши будь-яких обґрунтувань щодо зміни валюти кредитування. Зміни до кредитного договору щодо валюти кредитування не вносилися. Відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди до кредитного договору сукупна вартість кредиту та графік погашення кредиту розраховані у євро. Будь-яких зобов`язань щодо сплати кредиту у доларах США ні позичальник, ні поручитель не мали. За таких обставин висновки суду про стягнення заборгованості, розрахованої у доларах США, не відповідають умовам кредитного договору та вимогам закону. Відповідно до статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Вимоги позивача про стягнення заборгованості у доларах США не ґрунтуються на умовах договору та вимогах чинного законодавства. Вимог же про стягнення заборгованості у тій валюті, у якій було видано кредитні кошти (євро), чи у гривневому еквіваленті позивач не заявляв, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Вимоги представника позивача до суду апеляційної інстанції змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги у євро суперечать вимогам чинного цивільного процесуального законодавства, оскільки такі вимоги виходять як за межі позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, так і за межі доводів апеляційної скарги. Крім того, стягуючи заборгованість солідарно з позичальника і поручителя, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 21 жовтня 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно з якою сторони погодили встановити процентну ставку за користування кредитом у розмірі 9,7 %. Відповідно до пункту 5.5 договору поруки зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод. Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відбулася зміна умов основного зобов'язання без згоди поручителя та ця зміна призвела до збільшення обсягу відповідальності останнього, оскільки було збільшено відсоткову ставку з 7, 70 % до 9, 7 %. При цьому додаткова угода з поручителем укладена не була.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, які мають значення для вирішення справи, а апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції, не задовольнив позовні вимоги банку.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Апеляційний суд установив, що 06 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами яких позичальник отримав кредит в сумі 11 900, 71 доларів США зі сплатою 7,7 % річних за користування кредитом, з 21 жовтня 2008 року - 9,7 % річних, та щомісячною платою за користування кредитом у розмірі 0,3 % від суми кредиту на строк до 06 серпня 2015 року. На забезпечення кредиту 06 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

За вимогами статті 214 ЦПК України 2004 року, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

На виконання цих обов'язків суд має з'ясувати у позивача предмет позову (що конкретно вимагає відповідач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). У відповідача суд з'ясовує суть та характер заперечення проти позову й на підставі з'ясованого визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору (предмет доказування).

За змістом статті 130 ЦПК України 2004 року попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи. Для врегулювання спору до судового розгляду суд з'ясовує: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду. Якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд: 1) уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; 2) вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; 3) визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; 4) з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин.

У порушення наведених вимог процесуального закону суд першої інстанції не встановив належним чином обставини, які входять до предмета доказування у справі, зокрема: не звернув уваги на те, що валюта боргу за кредитним договором 06 серпня 2008 року - євро, а валютою платежу в позовній заяві зазначено долар США; не уточнив вимог банку, враховуючи те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором одночасно проведено і в євро, і в доларах США (а. с. 37-43), виписка із рахунку ОСОБА_1 відображає розрахункові операції у євро.

Таким чином, зміст позовних вимог та докази на їх підтвердження містять суперечливу інформацію щодо валюти кредитування, у порядку статті 130 ЦПК України 2004 року суд першої інстанції вказані недоліки не усунув та розглянув справу без належного дослідження зібраних доказів, що згідно зі статтею 411 ЦПК України є підставою скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості уточнити позов, а тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик