КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2530/2018
Справа № 361/3608/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в складі судді Сердинського В.С., ухвалене в м. Бровари 13 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку земельної ділянки та розподіл земельної ділянки в натурі,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про припинення права власності на частку земельної ділянки та розподіл земельної ділянки в натурі, просив припинити право власності ОСОБА_1 на 0,05 га. земельної ділянки по АДРЕСА_1, залишивши у власності ОСОБА_1 0,1 га. вказаної земельної ділянки; провести розподіл в натурі земельної ділянки за вказаною адресою, з врахуванням, що сторонам належать по ? частині житлового будинку, ОСОБА_1 на праві власності належить 0,10 га. земельної ділянки, а ОСОБА_2 - 0,05 га. земельної ділянки.

Позов мотивував тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року визнано незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, визнано за кожною стороною право особистої власності на ? частину вказаного будинку з виділенням у користування конкретних приміщень. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року за ним визнано право власності на частину земельної ділянки пл. 0,15 га., кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за цією ж адресою, а саме земельну ділянку пл. 0,05 га. ОСОБА_1 продовжує чинити йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою, а він не може захистити свої права, оскільки земельна ділянка в натурі не виділена і її право на 0,05 га. земельної ділянки не припинено, не вчиняє будь-яких дій для того, щоб привести земельну ділянку у відповідність до рішення суду, за нею досі рахується 0,15 га. земельної ділянки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено, припинено право власності ОСОБА_1 на 0,05 га. земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, залишивши у власності ОСОБА_1 0,10 га. земельної ділянки; проведено розподіл в натурі земельної ділянки, виділивши у користування ОСОБА_1 земельну ділянку пл. 1000,00 кв.м., в тому числі під житловою забудовою і городом 996,50 кв.м., під двором спільного користування - 3,5 кв.м., у користування ОСОБА_2 виділено земельну ділянку пл. 500 кв.м., у тому числі під житловою забудовою 496,50 кв.м., під двором спільного користування - 3,5 кв.м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити новерішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що право власності на новозбудоване нерухоме майно набувається особою після введення його в установленому законом порядку до експлуатації, обов'язкового отримання свідоцтва про право власності на реєстрації права власності на нерухоме майно, що проводиться органом, уповноваженим на здійснення такої державної реєстрації прав, яким на даний час є Державна реєстраційна служба України. Іншого способу чи механізму для набуття права власності на новостворене нерухоме майно, окрім введення його до експлуатації та реєстрації права власності, законом не передбачено. Тому, до введення в експлуатацію нерухомого майна, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності на житловий будинок ОСОБА_2 не виникає права власності на земельну ділянку.

Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року по справі № 2-1254/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку позов задоволено. Визнано незавершений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 8 - 9).

Визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та виділено йому в особисте користування та розпорядження в недобудованому житловому будинку наступні приміщення, а саме : приміщення «5» площею 11,2 кв.м., вартістю 48462 грн., приміщення «6», площею 22,0 кв.м., вартістю 95195 грн., а всього вартістю 143657 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої власності на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та виділено їй в особисте користування та розпорядження в недобудованому житловому будинку наступні приміщення, а саме: приміщення «1» площею 8,8 кв.м., вартістю 38078 грн., приміщення «2», площею 9,6 кв.м., вартістю 41539 грн., приміщення «3» площею 4,6 кв.м., вартістю 19904 грн., приміщення «4» площею 11,9 кв.м., вартістю 51491 грн., а всього вартістю 151012 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з метою порівняння ідеальних часток грошові кошти в сумі 3677,50 грн., зобов'язано ОСОБА_2 влаштувати тамбур глибиною не менше 1,4 м, влаштувати індивідуальний вхід-вихід до своєї частини будинку, влаштувати дверний проріз в стіні приміщення «6» та встановити подвійний дверний блок.

Зобов'язано ОСОБА_1 замурувати дверні прорізи між приміщеннями «4» та «6» і між приміщеннями «1» та «6».

Рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 26 червня 2012 року № 113 присвоєно незавершеному будівництвом житлового будинку, який за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року належить на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 адресу АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 27 листопада 2015 року № 26530142 відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, оскільки заявником не подано документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, технічний паспорт на об'єкт незавершеного будівництва (а. с. 25).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року по справі № 361/7540/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки пл. 0,15 га., кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою АДРЕСА_1, а саме земельну ділянку пл. 0,5 га. для обслуговування житлового будинку (а. с. 10 - 11).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2016 року виправлено описку в даному рішенні, а саме зазначено правильний розмір земельної ділянки «0,05 га.» (а. с. 12).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року залишено без змін (а. с. 20 - 21).

17 червня 2013 року ОСОБА_1 одержала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку пл. 0,15 га. із кадастровим номером НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 23).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 квітня 2017 року, земельна ділянка пл. 0,1500 га., кадастровий номер НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_1, зареєстровано 15 квітня 2013 року (а. с. 17).

На підставі ухвали суду експертною фірмою «Еталон» проведено судову земельно-технічну експертизу 22 грудня 2017 року та запропоновано в користування ОСОБА_2 0,05 га. земельної ділянки, ОСОБА_1 - 0,10 га. (а. с. 55 - 62).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про припинення права власності на частку земельної ділянки та розподіл земельної ділянки в натурі, суд першої інстанції виходив із того, що того, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, а у разі відсутності домовленості - в судовому порядку, та прийшов до висновку про припинення права власності ОСОБА_1 та розподіл земельної ділянки за варіантом, запропонованим висновком земельно-технічної експертизи.

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Визначення порядку користування земельною ділянкою без врахування даних обставин не ґрунтується на законі та є неможливим.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за кожним право власності на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку із конкретними приміщеннями, однак судова земельно-технічна експертиза була призначена та проведена без урахування цих обставин.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач просив припинити право власності відповідача на частину земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1, а також провести розподіл земельної ділянки між сторонами за цією ж адресою, разом із тим в матеріалах справи відсутні докази перебування у власності відповідача земельної ділянки або закріплення земельної ділянки за будинком, що був поділений між сторонами.

В матеріалах справи містяться лише докази належності на праві приватної власності відповідачу земельної ділянки площею 0,1500 га. за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстроване 15 квітня 2013 року (а. с. 17), але вимог щодо даної земельної ділянки позивачем не заявлено.

Також, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року при вирішенні порядку користування спільною земельною ділянкою у резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розміри й межі тих ділянок, які має використовувати кожна із сторін, і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити, як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю.

Але судом першої інстанції даних вимог дотримано не було, і в резолютивній частині рішення зазначено лише площі земельних ділянок, які виділяються в користування співвласникам будинку.

Крім того, позивач просив поділити в натурі земельну ділянку, однак суд першої інстанції лише виділив її в користування, жодним чином не мотивувавши таке рішення.

В рішенні також відсутні висновки щодо наявності підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_1 на 0,05 га. земельної ділянки, із посиланням на відповідні норми права.

Виходячи із вищевикладеного, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак не може вважатися законним та обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, які останній обґрунтовував відсутністю у відповідача бажання привести розміри власної земельної ділянки у відповідність до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, доводи позивача, що він не може зареєструвати належну йому частину земельної ділянки, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки останній не позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності на частину земельної ділянки, визнане за ним рішенням суду, в адміністративному позасудовому порядку, а частка ОСОБА_1 при цьому буде відповідно зменшена.

Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутнє рішення державного реєстратора про відмову в реєстрації відповідного права власності на земельну ділянку позивача.

При цьому задоволення вимог про припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з урахуванням цих обставин призведе до додаткового припинення її права власності на таку ж площу спірної земельної ділянки, а тому право ОСОБА_2 в даний спосіб захисту не підлягає.

Не можуть бути задоволені і вимоги ОСОБА_2 про розподіл земельної ділянки в натурі, оскільки позивач просив провести розподіл земельної ділянки, яка розміщена по АДРЕСА_1, з врахуванням належності сторонам по ? частині будинку, разом із доказів належності на праві власності земельної ділянки за вказаною адресою не надав.

Під час розгляду справи судом першої інстанції була проведена судова земельно-технічна експертиза, призначена ухвалою від 17 листопада 2017 року щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1, разом із тим у висновку експертизи взагалі відсутні ідентифікуючі ознаки земельної ділянки, яка досліджувалась експертом.

Крім того, судова земельно-технічна експертиза проведена відповідно до ухвали суду на підставі клопотання позивача, яке було заявлено без врахування виділу сторонам конкретних приміщень в будинку.

Апеляційний суд враховує, що позивачем після проведення експертизи не заявлялися клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи з огляду на ці обставини.

Відповідачем клопотань про призначення експертизи також заявлено не було.

З урахуванням принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, визначених ст. ст. 12, 13 ЦПК України, заявлені позивачем вимоги не є доведеними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, і апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

На підставі ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку земельної ділянки та розподіл земельної ділянки в натурі.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.