Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 442/3261/15-ц

провадження № 61-720св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач),

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року у складі судді Гарасимків Л. І. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), ОСОБА_3. про визнання поруки припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

На обґрунтування позову зазначив, що 14 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір 0. Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 з ОСОБА_2 укладено договір поруки №203687 від 14 травня 2008 року. Заборгованість, виникла у боржника за період з 28 травня 2014 року по 04 березня 2015 року у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Строк виконання основного зобов'язання сплинув після порушення ОСОБА_3 строків погашення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту згідно з умовами кредитного договору. Протягом шести місяців з моменту прострочення виконання зобов'язання позивач вимоги до поручителя не пред'явив. Відповідно до приписів частини четвертої статті 559 ЦК України його порука за договором поруки припинилася.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 14 травня 2008 року припиненою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року змінено. Виключено з мотивувальної частини посилання на пункт 1 частини першої статті 559 ЦК України як на правову підставу задоволення позову.

Суди першої та апеляційної інстанцій застосували положення частини четвертої статті 559 ЦК України із урахуванням правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, відповідно до якого у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

У грудні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою ПАТ «УкрСиббанк» касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 квітня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2018 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року зупинено касаційне провадження у вказаній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою за касаційними скаргами ОСОБА_5 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року (№ 408/8040/12).

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року поновлено касаційне провадження у вказаній справі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що з липня 2014 року ОСОБА_3 припинила сплачувати кредит та проценти за кредитним договором, станом на 01 грудня 2014 року утворилася заборгованість.

За змістом частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася та сплати процентів.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця відповідно графіку погашення кредиту, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

16 грудня 2014 року банк направив ОСОБА_3, та ОСОБА_2 вимоги № 20409, 20408 від 16 грудня 2014 року про необхідність усунення порушень а у разі не усунення - повернення всієї суми кредиту та внесення плати за кредит.

04 березня 2015 року банк звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 14 травня 2008 року.

Поруки за договором не можна вважати припинененою в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення, до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 14 травня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0.

З метою забезпечення виконання взятих ОСОБА_3 зобов'язань між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 203687 від 14 травня 2008 року.

Відповідно до умов пункту 1.2.2 кредитного договору зобов'язання щодо повернення кредиту встановлюються у відповідності до встановленого графіку погашення кредиту.

Згідно з вимогами пункту 3.1 договору поруки встановлено, що ций договір діє до повного припинення зобов'язань боржника за основним договором.

Відповідно до змісту кредитного договору боржник взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15 травня 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та розділом 6 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надсилавши відповідні вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість у боржника виникла за період з 26 травня 2014 року до 04 березня 2015 року (часу звернення позивача до суду) у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним.

Графіком погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 14 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів, відповідно до статті 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Банк з вимогою до ОСОБА_2 як поручителя звернувся 16 жовтня 2013 року, яку отримано 23 листопада 2013 року (а. с. 62, 63). 04 березня 2015 року відповідач звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 14 травня 2008 року.

Суд дійшов висновку, що ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду поза межами строків передбачених законодавством та втратив право на захист у судовому порядку його права на виконання основного зобов'язання поручителем.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на таке.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Умовами спірного кредитного договору та додатку до договору №1 встановлено, що боржник ОСОБА_3 (а відтак і поручитель) узяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту шляхом сплати платежів з 01 по 14 числа (включно) кожного календарного місяця (щомісячними платежами за класичною схемою погашення) згідно з графіком погашення платежів (а. с. 15). Надалі до договору вносились зміни, які викладені у додаткових угодах №1 від 21 січня 2009 року, №2 від 06 серпня 2009 року, №3 від 06 серпня 2009 року, №4 від 12 серпня 2009 року.

Крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (періодів сплати ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного ануїтетного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу ануїтетними платежами (частинами) та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Відповідно до пункту 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що ануїтетні платежі боржник повинен був здійснювати у визначені періоди, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів банк повинен пред'явити вимогу до поручителя у шестимісячний строк з моменту настання терміну сплати чергового платежу.

Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанцій про задоволення позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою у зв'язку зі сплином строку виконання основного зобов'язання, зазначив, що АКІБ «УкрСиббанк» 11 жовтня 2013 року за вих. №33-11/4449 направив вимогу до відповідача ОСОБА_3, в 2013 році банк скористався своїм правом, передбаченим статтями 1048, 1050 ЦК України на дострокову вимогу всієї суми боргу, визначеної кредитною угодою №0. Аналогічну вимогу АКІБ «УкрСиббанк» направив позивачу. Відтак, 07 грудня 2013 року відповідачем АКІБ «УкрСиббанк» визнано термін повернення кредиту таким, що настав. Тому всі права банку на пред'явлення позову до позивача, виходячи зі змісту правових норм, на які здійснено посилання в позовній заяві та з урахуванням змісту правового висновку Верховного Суду України, обмежені шестимісячним строком саме зі вказаної дати. Після спливу цього строку банк не вправі заявляти до поручителя будь-які вимоги.

З урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України такі ж вимоги застосовуються і до поручителя.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду, оскільки сторони визначили відповідні правила у договорі, встановили обов'язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд.

У зв'язку зі зміною строку виконання основного зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» втратив право на захист у судовому порядку його права на виконання основного зобов'язання поручителем.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи суди правильно застосували норми права й не допустили порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, а тому судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки наведені у ній доводи не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року у незмінній його частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик