Справа № 138/1999/18
Провадження №:2/138/783/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2018 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Цибульського О.Є.,

з участю: секретаря Політанської Т.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: орган опіки і піклування виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, посилаючись на те, що від спільного подружнього життя у них з відповідачем народилася дитина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, сімейне життя у них не склалося і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30.03.2018 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу їхня дочка за взаємною згодою залишилася проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, створив нову сім'ю, де незабаром має народитися дитина. Як зазначила позивач в позовній заяві, її мати проживає за кордоном в Республіці Польща. Донька позивачки потребує щорічного оздоровлення, а також бажає відвідати бабусю. Проте, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Вважає, що така відмова відповідача порушує права та інтереси дитини на повний та гармоній розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. А тому просить суд позовні вимоги задовольнити, надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон без дозволу та супроводу батька з 15 жовтня 2018 року по 15 січня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, подали до суду письмову заяву, де просили розглянути справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради Сувалова Л. в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву, де просила розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву, де просив відкласти розгляд справи, оскільки не може з'явитися в судове засідання за сімейними обставинами. Однак доказів поважності неявки суду не надав, тому суд розцінює неявку відповідача в судове засідання як безпідставну та вважає, що відповідач не з'явився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав:

позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Однак, сімейне життя між ними не склалося і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30 березня 2018 року шлюб між ними було розірвано (а.с.9). Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), яка на даний час проживає з позивачем, що підтверджується довідкою голови квартального комітету №7 про склад сім'ї від 02.07.2018 року (а.с.8).

Згідно свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.21).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 уклали шлюб 30 березня 2016 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «ОСОБА_8» (а.с.22).

Як зазначила позивач, її мати ОСОБА_10 проживає в Республіці Польща, офіційно працевлаштована та має офіційний дохід, що підтверджується дозволом типу НОМЕР_2 на працевлаштування іноземця на території Республіки Польща від 10 липня 2017 року (а.с.40,41). Крім того, оскільки дитина потребує щорічного оздоровлення, мати позивачки профінансувала її оздоровлення у оздоровчому комплексі в Республіці Польща в с. Шельпія Кельцовського округу, що підтверджується доказом бронювання відпочинку (а.с.37). Проте, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення.

Згідно висновку служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради від 14.08.2018 №01-21/644, служба у справах дітей Могилів-Подільської міської ради, з метою оздоровлення, всебічного та гармонійного розвитку малолітньої ОСОБА_3, рекомендує батькові ОСОБА_2 надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 15 жовтня 2018 року по 15 січня 2019 року до Польщі у супроводі матері ОСОБА_1 (а.с.29).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України..

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При цьому ст.155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників; та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів.

Пунктами 3 та 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків.

Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, учасником якої є Україна з 27.09.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Таким чином, суд вважає тимчасовий виїзд дитини разом з матір'ю за межі України з метою оздоровлення та відпочинку за кордоном є доцільним для розвитку дитини і повністю відповідає її інтересам. Відмовляючи у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон на оздоровлення та відпочинок, батько діє всупереч інтересам дитини.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітній ОСОБА_3 у супроводі її матері, без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною 16-річного віку, суд враховує, що законом передбачено надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення, мети перебування та конкретної держави.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон з 15 жовтня 2018 року по 15 січня 2019 року у супроводі матері, без згоди та супроводу батька.

Керуючись ст. 141, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, п.3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 №57, ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Республіки Польщі малолітній дитині, громадянці України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з 15 жовтня 2018 року по 15 січня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: