РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Рівне

Справа № 569/13746/17

Провадження № 22-ц/4815/388/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Шимківа С.С., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5

за участю: позивачка, представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Бердія М.А. від 28 вересня 2018 року, ухваленого в 9 год. 18 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення не вказана,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування, який мотивований тим, що після смерті ОСОБА_7 (батька відповідачки) відкрилась спадщина за законом на належне померлому майно. Спадкодавець жив одиноко, не мав постійного місця роботи. Доглядав за ним він та його сімя, відповідачка батька не провідувала, матеріальної допомоги не надавала, кошти на лікування не витрачала.Просив усунути від права на спадкування ОСОБА_6 після смерті її батька ОСОБА_7

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю та не надано доказів, що останній її потребував.

У поданій апеляційній скарзі позивач покликається на неповне з'ясування обставин справи та порушення принципу диспозитивності, зміну підстави позову, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що норми ст.1224 ЦК України передбачають п'ять різних обставин, при яких спадкоємець може бути усунутий від права на спадкування.

Вказує, що він не ставив на меті довести непрацездатність через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво свого покійного брата. Вся доказова база-письмові докази, покази свідків підтверджують факт ухилення відповідачки від утримання спадкодавця.

Допитані судом свідки підтвердили, що саме позивач допомагав покійному брату харчами, речами, погашав за нього кредити, оплачував комунальні послуги, доглядав за ним у лікарні тощо хоча суд безпідставно не взяв їх до уваги.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скагу ОСОБА_6 вказує, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права, повно з'ясованих обставинах справи, а доказам, що підтверджують їх дана правильна оцінка. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7І був батьком ОСОБА_8 ОСОБА_6 та рідним братом позивача ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 2000 року виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» 10 лютого 2000 року, в реєстровій книзі під № 159-17-43967, квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_9, та членам сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_7

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 відкрилася спадщина, що складається з 1/3 частини зазначеної вище квартири.

У встановлений законом шестимісячний строк сторони звернулись до нотаріусів із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48796199 від 17 серпня 2017 року та заявою ОСОБА_4, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Чумак Т.В.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, положень статті 1224 ЦК України, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Встановлення фактів ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги та перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потреби спадкодавця в допомозі цієї особи є предметом дослідження та має місце при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування.

Таким чином, встановлення обставин щодо потреби спадкодавця в утриманні є умовою для усунення від права на спадкування (стаття 1224 ЦК України), проте таких вимог при вирішенні цього спору позивачем заявлено не було.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування апеляційним судом того, що за життя спадкодавцю постійно допомогу надавав позивач правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Покликання скарги на те, що суд порушив принцип диспозитивності, вийшовши за межі позовних вимог є необґрунтованими, оскільки абзац другий частини третьої статті 1224 ЦК України застосовується одночасно із встановленням обставин потреби спадкодавця в утриманні. Усунення особи від права на спадкування за законом можливо лише при наявності доказів злісного ухилення від виконання обов'язків, покладених за законом, щодо утримання спадкодавця. Тобто, слід встановити факт умисного систематичного ухилення від надання утримання незважаючи на зобов'язання особи здійснювати утримання та її попередження про необхідність надання такого утримання. Про злісний характер ухилення можуть свідчити тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов'язку та можливість відповідальності, неодноразові звернення спадкодавця чи інших осіб до спадкоємця з цього приводу, тощо.

Вирішуючи спір, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем у сукупності не доведено факту умисного систематичного ухилення відповідачки від надання утримання своєму батьку та її попередження про необхідність надання такого утримання, а також його потребу в наданні допомоги саме відповідачем, що в силу статті 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов'язком. Тобто, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування.

Судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, то понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 960грн. слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 960грн. віднести за рахунок ОСОБА_4.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Хилевич С.В.