КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 360/1789/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4315/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Унятицький Д.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про виділ частки в натурі,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року,

встановив:

у вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виділити відповідачу ОСОБА_4 в натурі ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_5, посилаючись на те, що рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 07 лютого 2017 року на його користь з ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість в розмірі 4 883 749 грн. 20 коп., однак майна боржника не вистачає для погашення заборгованості, у зв'язку з чим він просив виділити йому в натурі частину із спільного майна подружжя.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення, посилаючись на її необгрунтвоаність.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що рішенням Солом'янського районного суду від 07 лютого 2017 року з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість в розмірі 4 883 749 грн. 20 коп. та звернуто стягнення на заставне майно - автомобілі марки «Porshe Carrera», державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску та марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2. Вказував, що вказаного майна недостатньо для погашення заборгованості, а відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя належить земельна ділянка площею 18,0001 га за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5, у зв'язку з чим просив виділити ОСОБА_4 в натурі ? частину вказаної ділянки для звернення стягнення на неї в рахунок погашення заборгованості.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено недостатності належного боржнику майна для погашення заборгованості. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що позивачем право власності на заставне майно зареєстроване не було та доказів про те, що йому було передано будь-яке інше майно в рахунок погашення заборгованості, матеріали справи не містять. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Для реалізації кредитором такої вимоги підлягають з'ясуванню усі обставини, передбачені статтею 366 ЦК України, зокрема, недостатність у боржника іншого майна, на яке може бути звернене стягнення.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконанні у Солом'янському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 4 883 749 грн. 20 коп.

З матеріалів виконавчого провадження, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_4 на праві власності такі належать транспортні засоби: автомобіль марки «Maserati» державний номерний знак НОМЕР_4, марки «Porshe Carrera», державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3.

З акту приймання-передачі транспортного засобу 07 червня 2017 року вбачається, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 було передано стягувачу в рахунок погашення заборгованості.

Постановою державного виконавця від 19 червня 2017 року автомобілі марки «Maserati» державний номерний знак НОМЕР_4 та марки«Porshe Carrera», державний номерний знак НОМЕР_1 було оголошено у розшук.

Ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 22 вересня 2017 року було замінено спосіб та порядок виконання рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 07 лютого 2017 року та в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 передано автомобіль марки «Porshe Carrera», державний номерний знак НОМЕР_1 та марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 у власність ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що право власності на транспортні засоби, передані йому у власність вказаною ухвалою, за ним зареєстроване не було, не можуть свідчить про відсутність такого майна та неможливість звернення стягнення на нього в рахунок погашення заборгованості, як і не можуть бути підставою для висновку про відсутність у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Крім того, слід зазначити що матеріали справи не містять доказів щодо вартості майна, переданого стягувачу в ході виконання рішення суду, та розміру заборгованості, яка була погашена шляхом передачі ОСОБА_4 ОСОБА_3 автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2. Доказів на підтвердження оцінки інших транспортних засобів, належних відповідачу, матеріали справи також не містять, а тому посилання позивача на відсутність у ОСОБА_4 майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу, є припущеннями та не можуть бути підставою для задоволення позову.

Також слід зазначити, що умовами Договорів застави від 29 серпня 2011 року, укладених між позивачем та ОСОБА_4 в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, сторони погодили вартість заставних транспортних засобів - автомобілів марки «Porshe Carrera», державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску та марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2, в розмірі 1 440 000 грн. та 2 800 000 грн., що було встановлено рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 07 лютого 2017 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про виділ частки в натурі не спростовують.

Разом з тим, судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про те, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припинено з 01 січня 2003 року.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 12 жовтня 1990 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано.

Однак статтею 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року було передбачено, що шлюб вважається припиненим з моменту його розірвання в органах реєстрації актів громадянського стану.

З наданої до суду відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві вбачається, що в актовому записі про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмітка про розірвання шлюбу відсутня, що свідчить про відсутність підстав вважати такий шлюб припиненим.

Суд першої невірно застосував норми матеріального права та вважав, що шлюб між відповідачами припинено з набранням чинності СК України, положеннями ст. 114 якого передбачено, що шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Положення вказаного Кодексу застосовуються до сімейних правовідносин, які існували до набрання ним чинності лише в частині тих прав та обов'язків, що виникли після набрання ним чинності, тобто 01.01.2004.

Враховуючи те, що СК України не має зворотної сили, висновок суду про припинення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в день набрання ним чинності є безпідставним.

Вказані порушення норм матеріального права не призвели до невірного вирішення спору по суті, однак з мотивувальної частини рішення слід виключити посилання на зазначені висновки суду.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини абзаци 9 та 10 на третій сторінці рішення:

«Таким чином шлюб між відповідачами припинено з набранням чинності Сімейним кодексом України, тобто з 1 січня 2003 року.

Враховуючи, що земельна ділянка відповідачкою набута за договором купівлі-продажу від 21 листопада 2007 року доказів того, що вона набута відповідачкою під час проживання однією сім'єю з відповідачем суду не надано, то підстав вважати, що вона належить відповідачам на праві спільної сумісної власності не вбачається.»

В іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді