Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 317/2627/16-ц

провадження № 61-5782св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Кузнєцова В. О., Луспеника Д. Д.,

Погрібного С.О., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_3,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк», ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бондар М. С., Бєлка В. Ю., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «Укрбізнесбанк»), ОСОБА_5 про припинення зобов'язання за договором поруки.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що 15 квітня 2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 1 000 000 грн, зі сплатою 23,30 % річних, строком до 14 лютого 2016 року включно.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за зазначеним кредитним договором 15 квітня 2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки.

Позивач вважає, що договір поруки є припиненим, оскільки банк без згоди поручителя змінив основне зобов'язання, яке забезпечене порукою, а саме збільшив розмір відсотків за кредитним договором у два рази - з 23,30 до 46,50 %. Крім того, зазначає, що порука також є припиненою в силу частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки прострочення кредитної заборгованості почалося з березня 2014 року, проте банк протягом наступних шести місяців вимоги до поручителя не направив, позову до суду не пред'явив.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив визнати договір поруки, укладений 15 квітня 2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ним, припиненим, а також виключити пункт 3.1 кредитного договору від 15 квітня 2013 року, яким передбачено його поруку за виконанням позичальником зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 15 квітня 2013 року, укладений між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_3 Виключено пункт 3.1 кредитного договору від 15 квітня 2013 року № КСПДФ/1009866.3, яким закріплено поруку ОСОБА_3

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання виникло у банку з березня 2014 року, оскільки саме з цього часу позичальником допущено прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором, проте банк таку вимогу (позов) у строк, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України, до поручителя не пред'явив, що є підставою для припинення договору поруки.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення заявлених позовних вимог про припинення поруки скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору передбачено строк повернення коштів до 14 лютого 2016 року. При цьому договором також передбачено, що погашення кредиту проводиться щомісячно до 30-31 числа, тобто строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку, отже, останній строк виконання основного зобов'язання сторони кредитного договору визначили 14 лютого 2016 року, а тому саме з цієї дати починається відлік шестимісячного строку для пред'явлення вимоги кредитора до поручителя боржника.

Крім того, суд зазначив, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язання, а тому підстави для припинення поруки за заявленими позивачем вимогами відсутні.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що суд, ухвалюючи рішення, не повно дослідив наявні у справі докази та не надав їм належної оцінки, оскільки виконання зобов'язання за кредитним договором припинено 03 березня 2014 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 23 березня 2015 року, тобто з пропуском строку для пред'явлення вимоги до поручителя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року зупинено касаційне провадження у зазначеній цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 408/8040/12.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року поновлено касаційне провадження у зазначеній цивільній справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2018 року зазначену цивільну справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що 15 квітня 2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 1 000 000 грн зі сплатою 23,30 % річних та з кінцевим терміном повернення - 14 лютого 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15 квітня 2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки.

Пунктом 3.2 договору поруки встановлено, що договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність припиняється лише після виконання боргових зобов'язань у повному обсязі.

У кредитному договорі зазначено, що позичальник має повернути кредит до 14 лютого 2016 року. При цьому умовами кредитного договору передбачене щомісячне погашення кредитної заборгованості.

Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору, сторони встановили також й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), при цьому останній строк виконання основного зобов'язання сторони кредитного договору визначили 14 лютого 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Украни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Тобто вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не встановив достатньо повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме враховуючи те, що погашення кредиту повинно здійснюватися певними щомісячними платежами, не встановив період, коли відбулося прострочення погашення заборгованості за кредитним договором, та як наслідок не встановив, чи не припинилась порука в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, в результаті чого дійшов неправильного висновку про відмову у визнанні поруки припиненою з тих підстав, що відлік шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя починається з 14 лютого 2016 року - останнього строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі.

Крім того, апеляційний суд не встановив, чи реалізував банк своє право на вимогу про дострокове повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, направивши позичальнику вимогу 02 жовтня 2014 року, та як наслідок, чи не змінився у зв'язку з цим строк виконання основного зобов'язання.

Без з'ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді: В. О. Кузнєцов Д. Д. Луспеник С. О. Погрібний Є. В. Синельников