КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1867/18
Провадження № 2/552/798/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2018 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави

в складі головуючого судді Миронець О.К.

за участі секретаря судового засідання Рибальченко О.П.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м.Полтави в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обовязків та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» про визнання договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність недійсним, стягнення сум невиплаченої заробітної плати при звільненні

ВСТАНОВИВ:

Директор ТОВ «ОПТТОРГ-15» ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в обґрунтування якого посилався на те, що з 11.08.2017 року по 05.09.2017 року вона працювала в ТОВ «ОПТТОРГ-15» на посаді заступника керуючого магазином, з 05.09.2017 року по 24.11.2017 року керуючою магазином «Делві №53», з 25.11.2017 року по 10.01.2018 року керуючою магазином «Делві №95» та була звільнена наказом №5-к від 10.01.2018 року.

05.09.2017 року між TOB «ОПТТОРГ-15» і ОСОБА_2 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. По акту приймання - передачі товару №94 від 11.08.2017 року відповідач прийняла товар в маркет (склад) магазину «Продукти №53» у м.Полтава, вул. Курчатова,3а, на загальну суму 304534,73 гривень. 25.11.017 року проведено комісійну позапланову інвентаризацію товару в магазині «Продукти №53», згідно наказу TOB «ОПТТОРГ-15» №145 від 24.11.2017 року. Під час проведення позапланової інвентаризації, виявлено нестачу підзвітного їй товару (товарно-матеріальних цінностей) на суму 31745,12 гривень. Причин нестачі відповідач пояснити не змогла, добровільно відшкодувати завдану TOB «ОПТТОРГ-15» шкоду відмовилася, у зв»язку з чим представник позивача просив суд стягнути з відповідача на корить ТОВ «ОПТТОРГ-15» матеріальну шкоду в розмірі 31745,12 гривень, завдану нею під час виконання трудових обов»язків, а також судові витрати у розмірі 1762 гривень.

10.05.2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» та просить прийняти її зустрічний позов, розглядати його з первісним позовом, визнати типовий договір про повну матеріальну відповідальність від 05.09.2017 року укладений між ТОВ «ОПТТОРГ-15» та ОСОБА_2 недійсним, стягнути з ТОВ «ОПТТОРГ- 15» на її користь суму невиплаченої при звільненні заробітної плати у розмірі 16100 гривень, 704,80 гривень судового збору, 5000 гривень витрати на правову допомогу.

11.12.2018 року відповідач ОСОБА_2 подала заяву про збільшення позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на її користь 35420 гривень середній заробіток за час затримки розрахунку та 6254,35 гривень невиплаченої заробітної плати.

17.05.2018 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов та просила відмовити в його задоволенні за безпідставністю, оскільки перебуваючи на посаді керуючого магазином жодного матеріального збитку нею не завдано.

Відповідно до ухвали суду від 17.04.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Відповідно до ухвали суду від 20.06.2018 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 та призначено розгляд справи в загальному порядку.

В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відео конференції представник позивача первісний позов підтримав та просив суд його задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки ТОВ «ОПТТОРГ- 15» не має заборгованості перед ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві та просили суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зустрічний позов задовольнити.

Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 10.08.2017 року відповідач ОСОБА_2, згідно наказу (розпорядження) № 665-к від 10.08.2017 року, прийнята на роботу на посаду заступника керуючого магазином «Делві№53», що розташований за адресою м. Полтава, вул.Курчатова,3а.

Відповідно до наказу (розпорядження) №755-к від 05.09.2017 року ОСОБА_2 переведена на посаду керуючої магазином «Делві№53», що розташований за адресою м. Полтава, вул. Курчатова,3а.

Відповідно до наказу №1121/1-к від 24.11.2017 року ОСОБА_2 переведена на посаду керуючої магазином «Делві №95», що розташований за адресою м. Полтава, вул. Половки,36в.

Згідно наказу №5-к від 10.01.2018 року припинено трудовий договір з ОСОБА_2 на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у звязку з втратою довіри.

До спірних відносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно ч. 1,2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно дост. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника.

Пунктом 1 ч.1 ст. 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 136 КЗпП Українипокриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Згідно ст.138 КЗпП Україниобов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Пленум Верховного Суду України упостанові від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст.130,135-3,137 КЗпП України, залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відповідно до п. 1.5 посадової інструкції керуючого магазином керуючий магазином є матеріально відповідальною особою, з яким укладається типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

05.09.2017 року між TOB «ОПТТОРГ-15» і ОСОБА_2 був укладений типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до п.1 зазначеного договору працівник, що займає посаду керуючого магазину, або виконує роботу, безпосередньо повязану зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей. Пунктом 3 договору передбачено, що у разі незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитку, заподіяної підприємству, установі, організації і його відшкодування провадяться відповідно до чинного законодавства.

Згідно акту приймання-передачі товару №94 від 11.08.2017 року ОСОБА_2 прийняла товар на склад магазину «Делві №53» у м. Полтава, вул. Курчатова,3а, на загальну суму 304534,73 гривень.

Згідно наказу TOB «ОПТТОРГ-15» №145 від 24.11.2017 року «Про проведення позапланової інвентаризації товару на магазині», 25.11.2017 року було проведено позапланову комісійну позапланову інвентаризацію товару в магазині «Делві №53» за період з 07.09.2017 року по 25.11.2017 року.

Під час проведення позапланової інвентаризації, виявлено нестачу товару (товарно-матеріальних цінностей) на суму 31745,12 гривень та надлишки на суму 8136,89 гривень, що підтверджується копією інвентаризаційного опису № від 25.11.2017 року.

Аналізуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову з тих підстав, що позивачем не доведено розмір завданої матеріальної шкоди, оскільки єдиним доказом на який посилається позивач на підтвердження розміру шкоди є інвентаризаційний опис № від 25.11.2017 року в якому зазначено про недостачу товару на суму 31745,12 гривень та про надлишки на суму 8136,89 гривень. Крім того, аналізуючи акт прийняття передачі товару №94 від 11.08.2017 року та інвентаризаційний опис № від 25.11.2017 року судом встановлено, що кількість та найменування товару в даних документах різна,крім того, при проведенні інвентаризації не встановлено на яку суму був у наявності товар станом на день проведення інвентаризації.

У своєму зустрічному позові позивач просить виплатити їй грошову суму в розмірі 16100 гривень. В своїй заяві позивач не вказує період за який їй невиплачена заробітна плата та не обґрунтовує суму, яку просить стягнути та її складові. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та вказує про те, що вона просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 35420 гривень середній заробіток за час затримки розрахунку та 6254,35 гривень невиплаченої заробітної плати. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом чітко не вказала суму, яку їй не виплатило ТОВ «ОПТТОРГ-15».

Відповідач за зустрічним позовом представник ТОВ «ОПТТОРГ-15» зазначає про те, що товариство не мало заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2 на день її звільнення, про що свідчить надана довідка від 30.10.2018 року. З довідки вбачається, що ОСОБА_2 мала посадовий оклад з серпня 2017 року по грудень 2017 року у розмірі 3220 гривень, за січень 2018 року - 3750 гривень. За період з серпня 2017 року по січень 2018 року ОСОБА_2 була нарахована заробітна плата у розмірі 11745,46 гривень, з урахуванням податків виплачено заробітну плату в розмірі 9550,42 гривень.

При цьому, позивач за зустрічним позовом не зверталась до роботодавця із заявами про виплату їй заробітної плати. Також судом встановлено, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області проводило перевірку ТОВ «ОПТТОРГ-15» в квітні 2018 року. Порушень законодавства щодо невиплати ОСОБА_2 заробітної плати не встановлено.

Отже, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в частині стягнення заробітної плати за недоведеністю.

Вимога позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання типового договору про повну матеріальну відповідальність не підлягає до задоволення, так як ОСОБА_2 прийнята на роботу керуючою магазином, їй передано матеріальні цінності за актом прийняття передачі.

Відповідно до додатку до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14 вересня 1981 року №259/16-59) затверджено перелік посад і робіт працівників, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність. До них належать:завідувачі (директори за відсутності завідувачів відділів і секцій) магазинів та їхні заступники.

В обовязки керуючого магазином входять ті ж самі обовязки що і завідуючої магазином, отже з ОСОБА_2 правомірно укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Отже, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 05.09.2017 року укладений відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути визнаний недійсним з цих підстав.

У звязку з відмовою в задоволенні первісного та зустрічного позову судові витрати не підлягають до відшкодування.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.12.2018 року.

СУДДЯ О.К.МИРОНЕЦЬ