Головуючий суду 1 інстанції - Чернобривко Л.В.
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 415/7308/17
Провадження № 22-ц/810/42/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В.,

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2018 року ухваленого у складі судді Чернобривко Л.Б. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначила, що 30 липня 2011 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З травня 2014 року відносини подружжя почали погіршуватися та з червня подружжя стало проживати окремо. Дитина з часу фактичного припинення шлюбних відносин мешкає разом з позивачем. У зв'язку з викладеним просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Лисичанського міського суду від 28 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 27 ЦПК України, оскільки позивачка зареєстрована у м. Первомайську, що є окупованою територією, а вказана позивачкою адреса у м. Лисичанську визиває сумнів, посилається на те, що справа повинна була розглядатися Цюрупинським районним судом Херсонської області, за місцем проживання відповідача. Суд не вжив заходів до примирення. В порушення вимог ЦПК України суд відмовив відповідачу у задоволенні заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. У зв'язку з викладеним просить суд скасувати рішення Лисичанського міського суду від 28 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 не з'явилися.

Представник ОСОБА_5 повідомлений про місце та час судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судове засідання ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 не з'явилися. Представник ОСОБА_6 повідомлений про місце та час судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Статтею 130 ч. 5 ЦПК України передбачено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. У звязку з чим колегія суддів судової палати вважає, що позивач та відповідач повідомлені про місце та час судового засідання.

Відповідно до ч. 2ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідач, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України були повно і всебічно досліджені обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 30.07.2011 року Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції у Луганській області на підставі актового запису №111 (а.с. 8).

Від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1. Сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають

Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами у справі припинені. В подальшому збереження шлюбу між сторонами не можливе.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року, чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно із ч .3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Статтею 112 СК України встановлено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, як що це не суперечить моральним засадам суспільства.

Звертаючись до суду позивачка в позовній заяві вказала, що на примирення вона не згодна. Суд першої інстанції дійшов висновку щодо розірвання шлюбу.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 червня 2018 року надано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строк для примирення на три місяці до 26 вересня 2018 року.

Після спливу вказаного строку від учасників справи не надійшло будь-яких доказів того, що сторони примирилися та бажають зберегти сім'ю.

За таких обставин посилання ОСОБА_3 на те, що суд не вжив заходів для примирення не заслуговують уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено вимоги територіальної підсудності не заслуговують уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні діти.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Звертаючись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу позивачка до позовної заяви надала копії паспорту, довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивачки та дитини, довідку КП ЛЖЕК -5. З паспорта ОСОБА_2 вбачається, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеними особами та проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6). Довідкою виданою КП ЛЖЕК -5 від 16.08.2017 року (а.с.10) підтверджується, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Скаржником не надано суду належних та допустимих доказів на спростування відомостей, які містяться у довідці внутрішньо переміщеної особи та у довідці виданою КП ЛЖЕК -5 від 16.08.2017 року. Тобто, позивачка у якої на утриманні знаходиться малолітня дитина, скористалася своїм правом подати позов про розірвання шлюбу за місцем її перебування (тимчасового проживання) і у суду підстав для передачі справи на розгляд Цюрюпинського районного суду Херсонської області не було.

Не заслуговують уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено право скаржника на судовий захист у зв'язку з тим, що судом було відмовлено у задоволенні його клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференція. Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції подається учасником справи не пізніше п'яти днів до судового засідання. Як вбачається із матеріалів справи, скаржником подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції 06.02.2018 року, а судове засідання було призначено на 07.02.2018 року. Судом першої інстанції 07.02.2018 року судове засідання було відкладено на 28.02.2018 року за клопотанням скаржника через його хворобу. Судову повістку на судове засідання 28.02.2018 року скаржником отримано 17.02.2018 року, його представником отримано 20.02.2018 року, будь-яких клопотань скаржником не заявлялося.

Ураховуючи те, що спір по суті судом першої інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374,375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді : В.А.Коновалова

Є.В. Коротенко