Справа №333/4204/18
Провадження №2/333/2267/18
12 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
за позовною заявою: ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього дитини ОСОБА_2, АДРЕСА_1
до відповідача: ОСОБА_3, АДРЕСА_1
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього дитини ОСОБА_2 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його донька - ОСОБА_3, відповідач у справі, 11.10.2011 року народила сина - ОСОБА_2. Відомості про батька дитини записано в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач у справі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина. На даний час дитина проживає з дідусем. У зв'язку з чим, позивач просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення з цим позовом до суду.
Позивач у справі до зали судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, у разі неявки позивача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 до зали судового засідання не з'явилась, на останню відому адресу проживання відповідача судом було направлено судові повістки. Однак, на адресу суду повернулися конверти з причини «за не запитом» та «за закінченням терміну зберігання», з невідомих суду причин відповідач не з'явилась за їх отриманням. У зв'язку з вищезазначеним, на підставі ч.10 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи до зали судового засідання не з'явилась, про дату,час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила суд ухвалити рішення в інтересах дитини.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.10.2011 року серії НОМЕР_3, актовий запис № 1100 (а.с. 6). Статтею 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1). Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (ч. 2). Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ч. 3). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено, що малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з дідусем - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, бабусею ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та тіткою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 04.07.2018 року, складеного комісією відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (а.с. 11). Доказів протилежного матеріали цієї справи не містять та відповідачем не надано. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Із змісту позовної заяви слідує, що мати дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не цікавиться життям сина, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участі у його виконанні. Факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується дослідженими в судовому засідання письмовими доказами. Так, згідно з інформацією від 30.05.2018 року №71, наданої завідувачем дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №166 «Ракета» територіального відділу освіти Комунарського району Запорізької міської ради Запорізької області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує групу №10 ДНЗ №166 з 01.09.2015 року. Весь цей час ним опікується здебільшого дідусь - ОСОБА_1, іноді з садочку забирали чи приводили, відвідували свята бабуся та тітка. Дідусь всіляко турбується про онука, приводить і забирає з садочка. Цікавиться успіхами та поведінкою ОСОБА_2, виконує поради та рекомендації педагогів. Відвідує свята та батьківські збори. Матеріально забезпечує дитину. ОСОБА_3 не відвідувала батьківські збори, ранкові свята. Не цікавилась успіхами та поведінкою дитини. На протязі трьох років перебування дитини у групі, мати інколи забирала та приводила ОСОБА_2, але разом з дідусем. З січня 2018 року мати у садочку не з'являлась, на святі «Прощання з садочком» у травні присутня не була. Колектив педагогів групи не має нарікань до матері по причині її відсутності (а.с. 9). Відповідно до інформації від 01.06.2018 року №752/01-10, наданої головним лікарем КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради, дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на обліку в дитячій амбулаторії №8 КЗ «ЦПМСД №6» з народження. Дитина регулярно проходить планові обстеження та вакцинацію в дитячій амбулаторії. Останній огляд на прийомі у дільничого педіатра - 31.05.2018 року з приводу оформлення в школу. Дитина була у супроводі тітки, 2001 року народження. На прийомах дільничого педіатра та під час огляду дитини вдома з дитиною знаходиться бабуся та дідусь (а.с.9). Крім того, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3, 1990 року народження, у 2018 році притягалась до адміністративної відповідальності за ст.ст. 175-1, 178 КУпАП та до кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України, що підтверджується повідомленням з Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 01.06.2018 року №3301/45/03/04-2016 (а.с.10). Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 12.12.2018 року №2141/08-37/05 про доцільність позбавлення батьківських прав, ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться фізичним, духовним та психічним розвитком дитини, зі святами та днем народження дитину не вітає. Спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР з дитиною проведено бесіду, в ході якої він повідомив, що бачив матір дуже давно на дитячому майданчику, але вона до нього не підходила та з ним не спілкувалась, де вона зараз йому не відомо. Зі слів ОСОБА_1 встановлено, що вихованням, навчанням, оздоровленням малолітнього ОСОБА_2 займається він разом з дружиною ОСОБА_6 Враховуючи вищезазначене, комісія з питань захисту прав дитини, в інтересах малолітнього, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3, 1990 року народження, відносно малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 41). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач жодного разу не з'явилась, будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання нею батьківських обов'язків відносно малолітнього ОСОБА_2, не надала, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь аліментів підлягає задоволенню. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 09.08.2018 року, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пунктом1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704,80 грн. судом покладається на позивача. Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
1.Позов задовольнити.
2.Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
3.Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 09.08.2018 року.
4.Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2) - 704 (сімсот чотири гривні) грн. 80 коп. судового збору.
5.Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов'язковому виконанню.
Повне рішення складено 18.12.2018 р.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова