Ухвала

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 489/2349/17

провадження № 61-13754св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - Миколаївський професійний ліцей торгівлі та ресторанного сервісу,

представник заявника - Костенюк МаріяВолодимирівна, Надіч Нонна Дидронівна,

заінтересовані особи - Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на постанову апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Шаманської Н. О., Данилової О. О., Коломієць В. В., від 11 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Миколаївський професійний ліцей торгівлі та ресторанного сервісу звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульський ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ).

На обґрунтування скарги Миколаївський професійний ліцей торгівлі та ресторанного сервісу посилався на те, що 10 листопада 2017 року ним отримано копію постанови про стягнення виконавчого збору, винесену державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Юріною О. О., якою з Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного бізнесу стягнуто виконавчий збір в сумі 12 800 грн при виконанні виконавчого листа, виданого 11 жовтня 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про поновлення ОСОБА_3 на посаді керівника фізичного виховання Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу з 26 квітня 2017 року .

Посилаючись на те, що рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі було виконано до винесення державним виконавцем постанови про відкриття провадження у справі та виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому відповідно до положень частини 9 статті 27 цього Закону виконавчий збір не повинен стягуватися, заявник просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про стягнення з Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу виконавчого збору у розмірі 12 800 грн при виконанні виконавчого листа, виданого 11 жовтня 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв відповідно до вимог закону, чинне законодавство передбачає стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення суду органами державної виконавчої служби, а заявником не оскаржувалась постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка на час розгляду даної справи є законною та правомірно.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2018 року апеляційну скаргу Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу задоволено, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2017 року скасовано і прийнято нову постанову. Скаргу Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу задоволено, визнано неправомірною постанову про стягнення виконавчого збору, винесену державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 06 листопада 2017 року про стягнення з Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу виконавчого збору в сумі 12 800 грн, при виконанні виконавчого листа, виданого 11 жовтня 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про поновлення ОСОБА_3 на роботі та зобов'язати Інгульський ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області усунути зазначені порушення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду про поновлення ОСОБА_3 було виконано Миколаївським професійним ліцеєм торгівлі та ресторанного сервісу до відкриття виконавчого провадження, а внесення запису до трудової книжки стягувача про поновлення на роботі після відкриття виконавчого провадження пов'язано безпосередньо з діями самого стягувача та не може бути підставою для стягнення виконавчого збору з боржника, оскільки відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, проте жодних примусових дій стосовно боржника при виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі вжито не було, а тому відсутні й підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

У касаційній скарзі Інгульський ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області просить скасувати постанову апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2018 року та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції від 30 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу на касаційну скаргу Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, у якому заявник вважає доводи касаційної скарги безпідставними, а постанову апеляційного суду законною та обґрунтованою, ухваленою відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 383 ЦПК України 2004 року передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічні висновки містяться й у статті 447 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 181 КАС України (в редакції, чинній на час звернення заявника до суду зі скаргою) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного вик5онавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналогічну норму закріплено в частині першій статті 287 КАС України в редакції, чинній на час розгляду справи касаційним судом.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження» 2016 року, згідно якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону 2016 року передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, суд першої інстанції, розглянувши по суті скаргу Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу на дії державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області щодо стягнення виконавчого збору, як суд, який видав виконавчий документ на виконання ухваленого ним судового рішення, не звернув уваги на те, що такий спір не підлягає розгляду в межах цієї справи за правилами цивільного судочинства, тому припустився порушення відповідних норм процесуального права.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, вказані порушення не усунув.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що відповідна скарга Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначений висновок також викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом пункту 1 частини першої статті 186 і пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи та в межах доводів касаційної скарги, суд касаційної іінстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження в цій справі за скаргою Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу на дії державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області щодо стягнення виконавчого збору.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, касаційний суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню, а провадження у справі за скаргою - закриттю.

Керуючись статтями 255, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2018 року скасувати, провадження у справі за скаргою Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило