Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 240/564/16-ц

провадження № 61-14309св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Краснощокової Н. С., Азевича В. Б., Новосядлої В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2007 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 68 773,04 грн строком до 09 липня 2014 року зі сплатою 1,34 % в місяць за користування кредитом. Кредит у розмірі 47 935,00 грн був виданий на придбання автомобіля, 34,00 грн на оплату за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та у розмірі 29 324,69 грн на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору.

ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконав, допустив утворення заборгованості, яка станом на 04 серпня 2016 року становить 109 756,83 грн.

З урахуванням вищевикладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просив частково стягнути заборгованість у розмірі 90 000,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28 139,15 грн, заборгованості із сплати процентів - 16 671,86 грн, заборгованості із сплати комісії за користування кредитом - 1 712,50 грн; пені - 43 476,49 грн.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від

12 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року рішення Олександрівського районного суду Донецької області від

12 вересня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив, передбачений статтею 257 ЦК України, трирічний строк звернення до суду з позовом, а відповідач подав заяву про застування строку позовної давності до спірних правовідносин.

У грудні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ? Сокуренко Н. В. звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ? Сокуренко Н. В. посилається на те, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 травня 2013 року, яке набрало законної сили

04 червня 2013 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року звернуто стягнення на предмет застави. Однак рішення суду не виконано, тому зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинено. Суд дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України від

03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2016 року, № 31, стаття 545), опублікованим у газеті «Голос України».

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 30 листопада

2017 року «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду», визначено днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 березня2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 240/564/16-цза позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою

ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Донецької області від

14 грудня 2016 року до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц у задоволенні касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня

2016 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Повний текст зазначеної постанови підписано 20 червня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі № 240/564/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заявив про застосування позовної давності (а. с. 26-27).

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного що місячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Оскільки відповідач з 21 травня 2012 року припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, то з цього часу банк мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно заочного рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 травня 2013 року, яке набрало законної сили

04 червня 2013 року, банк звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором. Пред'явленням вказаного позову перебіг строку позовної давності дійсно перервався, але трьохрічний строк з моменту набуття чинності рішенням минув 05 червня

2016 року, а з даним позовом банк звернувся 18 серпня 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності.

За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності є правильними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська