Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 524/1809/16-ц

провадження № 61-31752св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача: - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники відповідача Багрова Євгенія Олегівна, Сокуренко Наталія Вікторівна, БордюгСергій Дмитрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2017 року у складі судді Андрієць Д. Д. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Бутенко С. Б., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), у якому просив стягнути з відповідача суми внесених грошових коштів за договорами банківського вкладу та нараховані відсотки в сумі 59 592,92 грн та 1 512 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 05 квітня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» відокремленим підрозділом на території автономної Республіки Крим та м. Севастополя - філії Кримське РУ ПАТ

КБ «ПриватБанк» було укладено договір строкового банківського вкладу(депозит) «Копилка», сума вкладу становила 5 200 грн, процентна ставка - 16%, строком на 366 календарних днів. На виконання умов договору цього ж дня ним внесено на депозитний рахунок 6 600 грн. Згідно умов договору його дія автоматично продовжується на тих самих умовах за відсутності вимоги однієї із сторін про припинення дії договору. 05 вересня 2013 року позивач вніс на рахунок кошти в сумі 34 200 грн. Станом

на 05 квітня 2014 року сума вкладу становила 53 849,97 грн.

18 грудня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір строкового банківського вкладу(депозит) сума вкладу становила

1 000 грн, процентна ставка - 20%, строком на 366 календарних днів. Згідно умов договору його дія автоматично продовжується на тих самих умовах за відсутності вимоги однієї із сторін про припинення дії договору.

Договори укладено, а також передано кошти, у відділенні банку, яке знаходилося на території Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим).

22 грудня 2015 року позивач звернувся з письмовою вимогою до банку про припинення дій наведених вище договорів та виплати сум вкладу з нарахованими відсотками. Листом від 18 січня 2016 року відповідач відмовив у поверненні вкладів.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму внесених коштів згідно договору банківського вкладу від 05 квітня 2012 року в сумі 49 253,58 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму внесених коштів згідно договору банківського вкладу від 18 грудня 2013 року в сумі 1000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач порушив умови договорів та права позивача, як власника коштів, у зв'язку з чим права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту, шляхом стягнення сум вкладів.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2017 року рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановив порушення прав позивача на повернення сум грошових вкладів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаних грошових коштів.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована недоведенням позивачем факту укладення між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договорів банківського вкладу. Додані до позовної заяви копії квитанцій про внесення ОСОБА_1 коштів на рахунки банку не є належними доказами, оскільки не відповідають вимогам діючого законодавства України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справ, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 05 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір (заява) строкового банківського вкладу(депозит) «Копилка». Відповідно до умов договору, ОСОБА_1 передав банку грошові кошти на суму 5 200 грн, строком на 366 календарних днів, із нарахуванням 16% річних.

Позивач отримав електронну ощадну книжку.

18 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір - заявку строкового банківського вкладу (депозит) «Стандарт», за умовами якого сума банківського вкладу становила

1 000 грн, строком вкладу до 18 грудня 2014 року включно, з відсотковою ставкою 20% річних.

Відповідно до пункту 3 договорів у випадку, якщо після закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк.

На підтвердження внесення грошових коштів на відповідні рахунки, позивачем надані суду копії квитанції від 05 квітня 2012 року про внесення коштів в сумі 5 200 грн за договором від 05 квітня 2012 року, квитанції

від 05 квітня 2012 року на суму 6 600 грн, квитанції від 18 грудня 2013 року на суму 1 000 грн внесені на рахунок за договором від 18 грудня 2013 року.

Копія квитанції від 01 жовтня 2013 року по картковому рахунку за договором від 05 квітня 2012 року підтверджує, що станом на 29 вересня 2013 року сума вкладу становить 45 000 грн, сума нарахованих відсотків до виплати 3 253,58 грн.

22 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за договорами 05 квітня 2012 року та

від 05 квітня 2012 року

21 січня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив ОСОБА_1 відповідь, згідно якої за результатами його звернення буде вирішуватися питання виплати коштів на рахунках клієнтів відокремлених підрозділів банку, які знаходяться на території АР Крим і міста Севастополя.

Таким чином, на вимогу позивача договори банківського вкладу розірвано не було та кошти йому не повернуто.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцією (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис штамп «вечірній» чи «післяопераційний» час - а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з аналізу положень статті 1059 ЦК України, у поєднанні з положенням пункту 1.4 Положення № 516 та пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174, слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності факту дотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу та внесення позивачем готівки у відповідній платіжній системі. Зазначив, що оригінали касових документів були предметом дослідження судом.

Апеляційний суд погодився з таким висновком місцевого суду. Проте спростовуючи доводи апеляційної скарги про не доведення позивачем укладення між ним та банком договорів банківського вкладу, апеляційний суд указав, що даний факт підтверджено копіями заяв на оформлення вкладу та квитанціями про внесення ОСОБА_1 коштів на рахунки банку.

Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судом, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи із положень статтей 57-64 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судом, належними письмовими доказами є будь-які документи, що містять фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому письмові докази подаються в оригіналі.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент розгляду справи апеляційним судом, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Слід відмітити, що в матеріалах справи вказані документи не завірені належним чином у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В.М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик