У х в а л а

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 371/1403/16-ц

провадження № 61-32421 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_4;

представники відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Миронівського районного суду Київської області у складі судді Пархоменко В. М. від 19 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Лівінського С. В., від 06 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 березня 2011 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 3 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Взяті на себе зобов'язання за вищевказаним кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 26 772 грн 43 коп., з яких: заборгованості за кредитом - 2 926 грн 08 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 19 295 грн 28 коп., комісії в розмірі 2 800 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 1 251 грн 07 коп.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 22 березня 2011 року у розмірі 26 772 грн 43 коп.

Заочним рішенням Миронівського районного суду Київської області від 19 січня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 березня 2011 року у розмірі 26 772 грн 43 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено згідно з умовами договору та вимогами закону. При цьому суд зазначив, що відповідачка своєю заявою позичальника погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які складають кредитний договір, та його умовами.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 січня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням районного суду, апеляційний суд також зазначив, що підписавши 22 березня 2011 рокуанкету-заяву, відповідачка, таким чином, надала свою згоду на приєднання до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, факт чого нею не спростовано. При цьому відповідачка використовувала кредитні кошти, витрачаючи та повертаючи їх, а, отже, не заперечувала щодо умов отримання кредиту. Також апеляційний суд зазначив, що на підставі умов договору, укладеного між сторонами, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії картки. Банком не пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, так як відповідачка останній раз погашала кредит 28 квітня 2014 року, а з позовом до суду банк звернуся у листопаді 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову, оскільки належним чином не дослідили всіх обставин справи. Пред'являючи позов, банк посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою укладеного між сторонами кредитного договору. Разом з тим зазначені Умови не містять її підпису, банком не надано доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови вона мала на увазі, підписуючи заяву позичальника, та відповідно брала вона на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Крім того, банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки із поданих ним розрахунків вбачається, що банк дізнався про порушення свого права 30 березня 2012 року і саме з цього часу розпочалося нарахування сум комісії та пені.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційне провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвалою Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 рокусправу № 754/13763/15-ц (провадження № 61-5918сво18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що колегія суддів Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також, що є необхідність у формуванні єдиної правозастосовної практики розгляду судами аналогічних спорів.

Установлено, що для правильного вирішення справи, яка переглядається за аналогічними фактичним обставинами, необхідно встановити, чи є Умови та Правила надання банківських послуг складовою кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника. Тобто необхідно встановити, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 754/13763/15-ц (провадження № 61-5918сво18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якою прийнято справу до провадження (№ 14-438цс18), а у справі, яка переглядається, наявні подібні правовідносини, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк