Справа № 450/3198/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/1464/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

про забезпечення позову

19 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Кіпчарського М.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення, державного акту та реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Таким чином, заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову у даній справі розглядається Львівським апеляційним судом, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Встановлено, що в листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_6 звернулась до Пустомитівського районного суду з позовом до відповідачів, який уточнений 23.03.2018 р. , та просила скасувати рішення № 272 Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 березня 2012 року в частині погодження технічної документації і надання у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0, 20 га у с. Відники Пустомитівського району Львівської області, та виданий 13.11.2012 року ОСОБА_7 на підставі даного рішення Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_4.

Також просила скасувати реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення, державного акту та реєстрації права власності задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано рішення № 272 Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 березня 2012 року в частині погодження технічної документації та надання у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0, 20 га у с. Відники Пустомитівського району Львівської області, та виданий 13.11.2012 року на підставі даного рішення Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 ОСОБА_7, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4.

Скасовано реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0, 20 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка знаходиться у с. Відники Пустомитівського району Львівської області. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскарживвідповідач ОСОБА_4, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

06 грудня 2018 року від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 до Львівського апеляційного суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій останній просить:

-накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0,0167 га, яка належить в рівних частинах на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4;

-накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0,1833 га, яка належить в рівних частинах на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4;

-заборонити відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії та правочини із земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0,0167 га та кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0,1833 га, які можуть призвести до зміни конфігурації та будь-яких відомостей про ці ділянки в Державному земельному кадастрі, а також які можуть призвести переходу права власності на ці ділянки до будь-яких інших осіб повністю або в частині, та які можуть призвести до обтяження таких ділянок в будь-який спосіб.

Заява мотивована тим, що за змістом позову позивачка фактично просила суд захистити її право власності та користування належним їй нерухомим майном у селі Відники, яке було порушене відповідачами шляхом надання Звенигородською сільрадою у власність ОСОБА_7 земельної ділянки для обслуговування будинку площею 0, 2 га кадастровий № НОМЕР_4, яка згодом була успадкована в рівних частках відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому, конфігурація цієї ділянки згідно розробленої технічної документації та офіційних даних ДЗК накладалася на домоволодіння ОСОБА_2, зокрема, межа такої ділянки проходила безпосередньо по житловому будинку ОСОБА_2 Зазначеним судовим рішенням у справі позовні вимоги були задоволені частково, зокрема, було скасовано рішення № 272 Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 березня 2012 року в частині погодження технічної документації та надання у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0, 20 га у с. Відники Пустомитівського району Львівської області, та виданий 13.11.2012 року на підставі даного рішення Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4.

Окрім цього, судом було скасовано реєстрацію права спільної часткової власності на цю ж земельну ділянку площею 0, 20 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, за відповідачами 1 та 2, які успадкували цю ділянку в рівних частинах від свого батька ОСОБА_7, який отримав її у власність на підставі вищезгаданого рішення відповідача 3. Обраний позивачем спосіб захисту свого права, який був підтриманий судом першої інстанції, був належним та повинен був призвести до поновлення прав позивача. Прийняття рішення судом про скасування підстав надання земельної ділянки у власність у визначеній конфігурації є необхідною умовою в силу положень Земельного кодексу України для подальшого прийняття Звенигородською сільрадою (якій у власність повернеться ділянка) щодо належного розподілу земельної ділянки та визначення її такої конфігурації, яка б не порушувала права позивача.

Однак, як вбачається із матеріалів справи (подані самими відповідачами докази), а також матеріалами апеляційної скарги ОСОБА_4, під час розгляду справи у суді першої інстанції, будучи співвласниками земельної ділянки площею 0, 2 га кадастровий номер НОМЕР_4, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розробили технічну документації із поділу цієї ділянки, за наслідками якої зареєстрували в Державному земельному кадастрі дві земельні ділянки - кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0, 1833 га, та кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0, 0167 га. Ці факти підтверджує сам відповідач в клопотаннях до суду від 16.07.18 р. та 26.07.18 р. Окрім цього, як вбачається із витягів з ДРРП від 03.12.18 р., власниками кожної з двох нових земельних ділянок, які створилися за наслідками поділу первісної, є в рівних частках відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Наведені обставини беззаперечно доводять те, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не тільки можуть вчинити, а й вже почали вчиняти ряд дій, які за своєю суттю покликані ускладнити виконання судового рішення у справі та спричинити перешкоди позивачу на шляху до ефективного захисту його прав. Окрім цього, вже вчинені відповідачами дії щодо поділу ділянки, які не втримали суд першої інстанції від захисту порушеного права позивача, дають підстави припустити, що за таких обставин відповідачі і далі продовжуватимуть створювати перешкоди для правосуддя та захисту прав позивача, зокрема, подальшим поділом в Державному земельному кадастрі ділянок, фіктивною зміною власників цих ділянок шляхом передання права на них третім особам тощо. Такі висновки підтверджуються і тим, що як стало відомо позивачу та її представнику, кілька днів тому ОСОБА_4 звернувся до Звенигородської сільради (яка є відповідачем 3 у справі) з пропозицією передати їй у власність меншу частину поділеної первісної ділянки. Тобто, відповідач ОСОБА_4 і надалі шукає способи ускладнити виконання рішення суду першої інстанції у справі, а також вчинити перешкоди для ефективного захисту свого права позивачем.

За приписами ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечнення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Тому дана ухвала судом апеляційної інстанції розглядається без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та у межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього Закону гарантує кожному захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

Повноваження суду апеляційної інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 150, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано рішення № 272 Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 березня 2012 року в частині погодження технічної документації та надання у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0, 20 га у с. Відники Пустомитівського району Львівської області, та виданий 13.11.2012 року на підставі даного рішення Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 ОСОБА_7, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4.

Скасовано реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0, 20 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка знаходиться у с. Відники Пустомитівського району Львівської області. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року оскаржив в апеляційному порядку відповідач ОСОБА_4, просив таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Отже, рішення суду першої інстанції не набрало законної сили.

Колегія суддів приймає до уваги посилання заявника в заяві про забезпечення позову на те, що вже під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачами у справі - співвласниками спірної земельної ділянки розроблено технічну документацію із поділу цієї ділянки, за наслідками якого зареєстровано в Державному земельному кадастрі дві земельні ділянки - кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0, 1833 га та кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0, 0167 га, на підтвердження чого заявником додано до заяви витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, предметом спору є рішення сільської ради в частині погодження технічної документації і надання у власність земельної ділянки та виданий на підставі цього рішення державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, на даний час ця земельна ділянка вже розділена на дві земельні ділянки і на такі позивач просить накласти арешт. Запропонований позивачем захід забезпечення позову - арешт земельних ділянок, відповідає позовним вимогам і є співмірним із ними, доводи про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викладені у заяві є обґрунтованимита на даний час існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції, зважаючи на те, що спір стосується права на земельну ділянку та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, а саме в частині накладення арешту.

В той же час, такий вид забезпечення позову, як, заборона відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії та правочини із земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0, 0167 га та кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0, 1833 га, які можуть призвести до зміни конфігурації та будь-яких відомостей про ці ділянки в Державному земельному кадастрі, а також які можуть призвести переходу права власності на ці ділянки до будь-яких інших осіб повністю або в частині, та які можуть призвести до обтяження таких ділянок в будь-який спосіб, охоплюється арештом, а відтак у цій частині у задоволенні заяви, на думку колегії суддів, слід відмовити.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 19 грудня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 153, 258, 259, 260, 268, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0, 0167 га, яка належить в рівних частинах на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_8, РНОКПП НОМЕР_2, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2

Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0, 1833 га, яка належить в рівних частинах на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_8, РНОКПП НОМЕР_2, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії та правочини із земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0,0167 га та кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0,1833 га, які можуть призвести до зміни конфігурації та будь-яких відомостей про ці ділянки в Державному земельному кадастрі, а також які можуть призвести переходу права власності на ці ділянки до будь-яких інших осіб повністю або в частині, та які можуть призвести до обтяження таких ділянок в будь-який спосіб - відмовити.

Копію ухвали направити до відома учасникам справи та до Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 19 грудня 2018 року

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8