ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/4817/187/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників товариства з обмеженою відповідальністю "Спорттовари" та Тернопільської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/12511/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2018 року (постановлену суддею Черніцькою І.М., повний текст якої складено 11 вересня 2018 року) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спорттовари" до ОСОБА_1, Тернопільської міської ради про визнання недійсними договорів про встановлення строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідністю "Спорттовари" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, Тернопільської міської ради про визнання недійсними договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 15.02.2018 року.

Позивач зазначав, що оскаржувані договори є удаваними та такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки містять ознаки договору оренди землі (платне використання земельної ділянки) та в них відсутні ознаки користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 124 ЗК України передача земельних ділянок що перебувають у державній чи комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за результатами проведення земельних торгів, крім випадків передбачених ч. 2, 3 ст. 134 ЗК України. Посилаючись на те, що спірні земельні ділянки надані в користування відповідачу поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки, лише на підставі рішення постійної комісії Тернопільської міської ради, позивач просив визнати їх недійсними.

З врахуванням того, що оспорювані договори, порушують право позивача на одержання земельних ділянок у власність чи користування, не відповідають вимогам законодавства, просив задовольнити позов.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 чи будь-яким третім особам вчиняти дії направлені на встановлення тимчасових споруд по АДРЕСА_1 біля ринку "Мотор" до набрання чинності рішенням у даній справі.

В обґрунтування заяви представник позивача вказував, що між сторонами спору існує реальний спір щодо використання спірної земельної ділянки відносно якої незаконно укладено договори між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 про встановлення особистого строкового сервітуту. Зазначив, що оспорювані договори порушують права та законний інтерес ТОВ "Спорттовари" на одержання земельних ділянок у власність чи користування. На даний час існує реальна загроза знищення асфальтного покриття та пошкодження прилеглої до ТОВ "Спрорттовари" території, вбивається арматура в асфальт, проводиться заливка фундаменту для начебто тимчасових споруд.

Вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти дії направленні на встановлення тимчасових споруд забезпечить ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача. Вважає, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням з метою забезпечення реалізації в майбутньому обов'язкових до виконання актів правосуддя та не призведе до порушення прав відповідачів.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 11 вересня 2018 року заяву ТОВ "Спорттовари" задоволено. Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії направленні на встановлення тимчасових споруд на земельних ділянках площею 0,0150 га та 0.0056 га. в АДРЕСА_1 біля ринку «Мотор», згідно договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 15 лютого 2018 року та Додатків до них, зареєстрованих в книгах реєстрації договорів сервітутів за №1075 та за № 1074 від 21.02.2018 року, до набрання чинності рішення у даній справі. У задоволенні решти вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апелянт зазначив, що суд не звернув уваги на те, що ним з 2017 року вчинялись дії щодо оформлення відповідних документів для встановлення тимчасових споруд, що виключає порушення прав позивача. Згідно доданих до позовної заяви документів неможливо ідентифікувати земельну ділянку щодо якої звертався позивач 06.02.2018 року. Будівельні роботи проводяться поряд із земельною ділянкою, яка надана йому в сервітутне користування. Оскільки предметом розгляду даної справи є договори сервітуту, а не паспорт прив'язки тимчасової споруди, тому оскаржувана ухвала порушує його законне право на встановлення тимчасової споруди згідно паспорта прив'язки.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Спорттовари" зазначило, що незаконне розміщення тимчасових споруд на вільній земельній ділянці є прямою перешкодою для ініціювання позивачем, так і вирішення Тернопільською міською радою питання про наявність підстав для одержання позивачем у власність чи користування земельної ділянки, яка як юридично, так і фактично не є вільною. Відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності особа надає схему розміщення тимчасової споруди (далі ТС) із вказівкою площі згідно з документами на землекористування, проте такі документи відсутні. Відповідно до ст. 100 ЗК України земельний сервітут підлягає державній реєстрації, однак оскаржувані договора не зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а лише в книзі реєстрації договорів сервітутів, яку веде Тернопільська міська рада. Договори особистого строкового сервітуту для розміщення ТС укладені не з підприємцем, а з громадянином ОСОБА_1, який не був і не є підприємцем.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільська міська рада просить ухвалу суду скасувати, відмовити у забезпеченні позову та вказала, що ОСОБА_1 оформив у встановленому порядку паспорт прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, а тому оскаржувана ухвала обмежує його у реалізації права на розміщення ТС. Забезпечення позову не пов'язується із захистом майнових прав, які у ТОВ "Спорттовари" відсутні і можуть виникнути лише у майбутньому та за певних умов (перемоги в аукціоні) не пов'язаних з рішенням суду у даній справі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи в його відсутності та зазначив, що підтримує апеляційну скаргу та доповнення до неї.

В судовому засіданні представник ТОВ "Спорттовари" апеляційної скарги не визнав та пояснив, що товариство зверталось до Тернопільської міської ради з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0.08 га для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону, однак їм було відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка є в користуванні ОСОБА_1 на підставі укладених договорів сервітутного користування. Оскільки договір про встановлення особистого сервітуту для розміщення тимчасової споруди не зареєстрований в державному реєстрі згідно вимог ст. 100 ЗК України, то ОСОБА_1 не вправі був приступати до встановлення ТС, зокрема влаштування фундаменту. Спірні земельні ділянки межують із земельною ділянкою яку орендує товариство, а тому товариство має намір отримати їх в оренду для влаштування стоянок для відвідувачів ринку.

Представник Тернопільської міської ради апеляційну скаргу визнав та пояснив, що договір про встановлення особистого земельного сервітуту зареєстрований лише в книзі реєстрації договорів сервітутів, в державному реєстрі не зареєстрований. Оскаржувані договори укладались із ОСОБА_1 15.02.2018 року, а паспорт прив'язки ТС для здійснення підприємницької діяльності видано 15.03.2018 року. На час видачі паспорта прив'язки ТС ОСОБА_1 не був підприємцем.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір щодо земельних ділянок. ОСОБА_1 вчинено дії щодо встановлення фундаменту на спірній земельній ділянці, яка виділена йому для розміщення тимчасових споруд, однак монтаж фундаменту для встановлення тимчасових споруд не передбачено. Судом враховано, що саме такий вид забезпечення позову є достатнім і співмірним із заявленими позивачем вимогами та в той же час є тимчасовим обмеженням та не буде порушувати прав відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.

В силу вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2018 року між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 укладено договори строкового сервітуту, згідно умов яких міська рада надала ОСОБА_1 особистий строковий сервітут для розміщення тимчасових споруд в АДРЕСА_1 пл. 0,0150 га та 0.0056га., однак не зареєстровані в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 7-9, 20-22)

Позивач вважає укладені договори удаваними та такими, що не відповідають вимогам Закону, які містять ознаки договору оренди землі, а саме платне використання земельної ділянки і суперечать інтересам суспільства бо надають можливість розпоряджатися комунальною землею в обхід вимог земельного законодавства, а тим самим позбавляючи його права на участь в легітимних торгах з придбання права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст. 100 ЗК України та ч.2 ст. 402 ЦК України земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.1.3 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011, № 244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

На підставі вказаного та вчинення ОСОБА_1 дій щодо встановлення фундаменту на спірній земельній ділянці, яка виділена йому для розміщення тимчасових споруд - без влаштування фундаменту, колегія суддів приходить до висновку про наявність у суду першої інстанції правових підстав для забезпечення позову

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 141 ЦПК України апеляційний суд не проводить розподілу судових витрат між сторонами, оскільки вирішення питання про розподіл судових витрат не передбачено ст. 153 ЦПК України і такий розподіл проводиться за наслідками розгляду справи по суті.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий Г.В. Бершадська

Судді Б.О. Гірський

О.І. Ткач