РІШЕННЯ

Іменем України

04.09.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якому просить розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №2898, неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити проживати з матір'ю, витрати по судовому збору покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 05 жовтня 2002 року між нею та відповідачем міським відділом реєстрації актів громадського стану Львівського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №2898 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1.

Від шлюбу подружжя має трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

Сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На момент звернення позивачки до суду, остання вичерпала всі сили: як фізичні, так і моральні. Відповідач не хоче докладати зусиль до побудови міцних сімейних стосунків та почуття взаємної поваги, дружби та взаємодопомоги. Відповідач не бажає змінювати свою поведінку та спосіб життя. Не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї та піклуватися про побудову теплих сімейних відносин.

З 13 березня 2017 року ведення спільного побуту припинено.

На підставі вищевикладеного, просить задоволити позовні вимоги.

04 вересня 2018 року на адресу суду надійшла заява від відповідача, який зазначив про те, що позивачка усі компромісні пропозиції щодо збереження сімї в інтересах дітей відкидає, натомість просить повної відмови від своєї частки спільно нажитого майна. Оскільки розірвання шлюбу відбудеться, відповідач просить встановити дні, коли він може бачитися з дітьми.

Позивачка в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви. Просить заявлені позовні вимоги задоволити.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачкою. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадського стану Львівського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №2898 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1.

Від шлюбу подружжя має трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво серії НОМЕР_2); ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво серії НОМЕР_4); ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво серії НОМЕР_3).

Судом встановлено, що між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сім'я фактично розпалась, її збереження недоцільне.

У відповідності до ст.51Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 2ст.104 Сімейного кодексуУкраїни, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 ст.110Сімейного кодексуУкраїни, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Зі змісту ст.112Сімейного кодексуУкраїни, вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неможливим, оскільки сторони тривалий час не мешкають разом, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 жовтня 2002 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадського стану Львівського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №2898 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1.

Згідно з ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога щодо визначення проживання дітей з позивачкою є передчасною та не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.12,13,81,141,263,265,273,354, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 жовтня 2002 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадського стану Львівського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №2898 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ванівський Ю.М.