Ухвала

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 604/835/15-ц

провадження № 61-34476св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Підволочиська селищна рада Підволочиського району Тернопільської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Бюро технічної інвентаризації у Підволочиському районі, Підволочиське районне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, кооперативне торгово-виробниче підприємство Підволочиського районного споживчого товариства, Підволочиське районне споживче товариство,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Підволочиської селищної ради на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2017 року у складі судді Сташківа Н. Б., додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року у складі судді Сташківа Н. Б. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бершадської Г. В., Костіва О. З, Хоми М. В., та касаційними скаргами ОСОБА_1 й Підволочиського районного споживчого товариства на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Фащевської Н. Є., Ходоровського М. В., Загорського О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Бюро технічної інвентаризації у Підволочиському районі, Підволочиське районне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, кооперативне торгово-виробниче підприємство Підволочиського районного споживчого товариства, Підволочиське районне споживче товариство, про припинення права користування земельною ділянкою, визнання права користування земельною ділянкою та визнання незаконною відмови в оформленні права землекористування.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору дарування від 31 липня 2014 року він набув право власності на комплекс будівель і споруд ринку загальною площею 722,90 кв. м по АДРЕСА_1. Цього ж дня, було зареєстровано його право власності на вказане майно. Земельна ділянка, на якій знаходиться ринок, відповідно до рішення Підволочиської селищної ради народних депутатів від 27 серпня 1997 року була передана у постійне користування Підволочиському районному споживчому товариству.

Вважав, що згідно зі статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України до нього, як до особи, яка набула право власності на комплекс будівель і споруд ринку загальною площею 722,90 кв. м по АДРЕСА_1, перейшло право користування на земельну ділянку, на якій розташований указаний об'єкт нерухомості. Разом з тим, Підволочиська селищна рада Підволочиського району Тернопільської області безпідставно і незаконно відмовляє йому в оформленні права землекористування на спірну земельну ділянку.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконною відмову Підволочиської селищної ради Тернопільської області в оформленні права землекористування під об'єктом приватної власності - комплексом будівель і споруд ринку загальною площею 722,90 кв. м по АДРЕСА_1 та визнати за ним право користування земельною ділянкою площею 0,215 га за цією ж адресою, припинивши право постійного користування цією ділянкою Підволочиським районним споживчим товариством.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано припиненим право постійного користування Підволочиського районного споживчого товариства під об'єктом - Підволочиський продовольчий ринок, що було надано на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 01 вересня 1997 року площею 0,221 га по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою площею 0,2152 га по АДРЕСА_1 для обслуговування набутого ним комплексу будівель та споруд ринку загальна площа згідно технічного паспорта 722,9 кв. м, у тому числі: торговий павільйон із адміністративними приміщеннями, загальною площею 413,5 кв. м, торговий павільйон зі складськими приміщеннями загальною площею 135,0 кв. м, вбиральнею загальною площею 71,0 кв. м, два торгових піднавіси загальною площею 103,4 кв. м.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Додатковим рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року стягнуто зі ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач відповідно до вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України має право на користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, а саме земельною ділянкою площею 0,2152 га по АДРЕСА_1 для обслуговування набутого ним комплексу будівель і споруд ринку. Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання права користування земельною ділянкою є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Суд вважав, що підстав для задоволення вимог про визнання незаконною відмови в оформленні права землекористування немає, оскільки позивач не надав суду доказів того, що він звертався безпосередньо до відповідного органу місцевого самоврядування, який би згідно з вимогами пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішував питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Отже, вимоги позивача у цій частині є передчасними.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області відхилено.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2017 року та додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що положеннями статей 120 ЗК України і 377 ЦК України закріплено загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Встановивши, що ОСОБА_1 є власником комплексу будівель і споруд ринку, однак Підволочиська селищна рада Підволочиського району Тернопільської області не визнає його право користування земельною ділянкою, необхідною для їх обслуговування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач у зв'язку з набуттям права власності на комплекс будівель і споруд ринку набув право користування земельною ділянкою, необхідною для його обслуговування.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про задоволення позовних вимог про визнання права користування земельною ділянкою, оскільки на цій земельній ділянці, крім комплексу будівель, який придбав ОСОБА_1, знаходяться місця для проведення господарської діяльності з торгівлі товарами інших фізичних осіб-підприємців, у тому числі ОСОБА_2 Отже, визнавши за позивачем право на користування спірною земельною ділянкою, суд вирішив питання про права і обов'язки інших осіб, не залучивши їх до участі у розгляді справи. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 право власності на комплекс будівель і споруд ринку набув на підставі договору дарування від 31 липня 2014 року, згідно з яким дарувальником є ОСОБА_4, якому це майно належало на підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 2013 року. Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2016 року відмовлено у визнанні дійсним договору купівлі-продажу комплексу будівель та споруд ринку від 22 липня 2013 року, укладеного між Підволочиським районним споживчим товариством і ОСОБА_4

У серпні 2017 року Підволочиська селищна рада Підволочиського району Тернопільської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2017 року, додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 липня 2017 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, безпідставно розглянув справу за позовом ОСОБА_1 у порядку цивільного судочинства, оскільки ця справа, враховуючи позовні вимоги про припинення судом у суб'єкта господарювання (Підволочиського районного споживчого товариства) права користування земельною ділянкою, яка була надана для виробничої діяльності, та про визнання права користування земельною ділянкою для здійснення господарської діяльності, повинна розглядатися за правилами господарського судочинства. Крім того, у спірних правовідносинах ОСОБА_5 виступає як фізична особа-підприємець. Також, відповідно до статті 1 Закону України «Про споживчу кооперацію», споживча кооперація - це добровільне об'єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 12 ГПК України 2004 року господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності. Таким чином, даний спір, який виник між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 і Підволочиським районним споживчим товариством, підвідомчий господарському суду.

У касаційних скаргах, поданих ОСОБА_1 у вересні 2017 року та Підволочиським районним споживчим товариством у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заявники, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції правильно встановлено, що Підволочиське районне споживче товариство як належний власник комплексу будівель і споруд ринку загальною площею 722,90 кв. м по АДРЕСА_1 через аукціон, який був проведений 11 липня 2013 року Тернопільською обласною споживчою спілкою, відчужило вказане нерухоме майно ОСОБА_4, який повністю сплатив кошти за це майно та набув в установленому законом порядку право власності на комплекс будівель і споруд ринку. У подальшому, ОСОБА_4 розпорядився своїм майном, подарувавши його ОСОБА_1 Таким чином, до ОСОБА_5 правомірно перейшло право власності на комплекс будівель і споруд ринку, тому він, відповідно до вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, має право на користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, про що правильно зазначено у рішенні суду першої інстанції. З указаного вбачається, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно з законом.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 і Підволочиське районне споживче товариство подали відзив на касаційну скаргу Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних селищною радою судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або ВеликоїПалати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області містить доводи щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій правил предметною та суб'єктної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 604/835/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Бюро технічної інвентаризації у Підволочиському районі, Підволочиське районне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, кооперативне торгово-виробниче підприємство Підволочиського районного споживчого товариства, Підволочиське районне споживче товариство, про припинення права користування земельною ділянкою, визнання права користування земельною ділянкою та визнання незаконною відмови в оформленні права землекористування передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк