Справа№ 522/1983/17
Провадження №2/522/3411/18
19 грудня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді Домусчі Л.В.,
при секретарі судового засідання Вадуцкої В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3 про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,
Позивач стверджував, що свої зобовязання за Кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_3 кредит в розмірі 142 410, 00 доларів США, але останній в порушення умов Кредитного договору, свої зобовязання належним чином не виконує, тому створилася заборгованість відповідача перед банком, яка станом на 15.01.2017 року становить 179 391, 81 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 31 480 757, 85 грн.. 21.02.2011 року Іллічівським міським судом Одеської області було задоволено позов банку про стягнення заборгованості за кредитом, між тим воно до теперішнього часу не виконане.
Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Погрібного С.О..
Ухвалою суду від 09.03.2017 року провадження у справі було відкрито.
Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Ільченко Н.А., у звязку з Указом Президента України №417/2017 від 14.12.2017 року про призначення судді Погрібного С.О. на посаду судді Верховного суду у Касаційний цивільний суд.
Ухвалою суду від 15.12.2017 року справу прийнято до свого провадження.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у звязку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді Ільченко Н.А. Іванової О.І., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2018 р. її прийнято до провадження та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 09.07.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 01.11.2018 року.
01.11.2018 року розгляд справи був відкладений у звязку з неявкою сторін на 13.12.2018 року.
У судове засідання 13.12.2018 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Представник банку ОСОБА_5 (по довіреності від 06.01.2018 року) надав заяву про підтримання позовних вимог, та просив суд їх задовольнити у повному обсязі та слухати справі за його відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відзив від відповідача до суду не надходив.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 19 грудня 2018 року.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги АТ «ОСОБА_2 Аваль» підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 49 розділу 1, главою 71 розділу 3 книги пятої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.
Встановлено, що АТ «ОСОБА_2 Аваль» є правонаступником ВАТ «ОСОБА_2 Аваль»,що підтверджується Статутом (а.с.38-42).
З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти в розмірі 142 410,00 США (а.с.8-11).
- заборгованість за кредитом 140 848,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3 759 566,37 грн.;
- заборгованість за відсотками 168 221,59 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 4 490 232, 25 грн.;
- нарахована пеня 870 322, 22 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 23 230 959, 23 грн..
Встановлено, що 07.12.2010 року Іллічівським міським судом Одеської області (справа №2-2332/10р.) було задоволено позов банку про стягнення заборгованості за кредитом та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 1 981 032, 53 грн., вирішено питання про судові витрати (а.с.51-53). Між тим, доказів про виконання вказаного судового рішення суду не надано.
Матеріали справи не містять доказів про те, що оцінювач, який склав цей звіт, не мав таких повноважень чи оцінка проведена з порушенням чинного законодавства.
Вирішуючи спір суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями.
Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.
Встановлено, що 11 жовтня 2006 року ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» отримав банківську ліцензію №10 від 11 жовтня 2006 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
У разі порушення зобовязання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 589ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч.1 ст. 590ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобовязання (взаємні права та обовязки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням).
Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Частиною пятою статті 3Закону України «Про іпотеку» передбачено,що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору, строк його дії до 20 лютого 2027 року.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п.п.6.5.2 6.5.3 договору іпотеки від 22.02.2007 року, у випадку невиконання основного зобовязання, невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору та в інших випадках, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.
При цьому, виходячи із усталеної судової практики та розяснень, наявність судового рішення про стягнення із позичальника на користь банку заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане позичальником в іпотеку нерухоме майно.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
У пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надано роз'яснення судам про те, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим кодексом, а відповідно до ч.3ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За таких обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги АТ «ОСОБА_2 Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки та судових витрат, підлягають задоволенню у повному обсязі.
При цьому, суд з урахуванням вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» вважає за можливе визначити початкову ціну предмету іпотеки, виходячи із оцінки, здійсненої 27.03.2018 року ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «ТРІАДА, а саме 1 192 795,55 грн..
Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір у справі складає 1600, 00 грн., який сплачений позивачем при зверненні до суду, та у звязку із задоволенням позову такі витрати підлягають стягненню з відповідача (а.с.2).
Керуючись ст.ст. 1, 3, 16, 509, 524, 525, 526, 530, 536, 546, 549, 550-551, 572, 610-612, 625, 626, 629, 638, 639, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 19 грудня 2018 року.

Суддя Л.М. Домусчі

19.12.2018