ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6024/16-ц Номер провадження 22-ц/814/790/18Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді-Хіль Л.М.,

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

секретар: Григоришина М.В.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_2, представників скаржника ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому зсіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2018 року ухваленого під головуванням судді Шевської О.І. (повний текст рішення складено 22.10.2018 року) по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення авансу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь грошову суму в розмірі 942 943 грн. 70 коп.

В обґрунтування позову вказував, що 18 листопада 2010 року ОСОБА_6 отримав від нього грошові кошти у сумі 60000 доларів США в рахунок авансової оплати за купівлю нежитлових приміщень площею 186.6 кв. м, що знаходяться за адресою м. Полтава, вул. Сосюри,62 та належать ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Зазначав, що 12 червня 2014 року у зв`язку з не укладенням договору кіпівлі-продажу нежитлових приміщень ОСОБА_6 повернув йому частину авансового платежу у розмірі 255 200 грн., що еквівалентно 22000 доларів США.

Таким чином вказував, що станом на 20.07.2016 року розмір авансового платежу який йому не повернуто складає 38 000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 942 943 грн. 70 коп.

02.07.2016 року він направив ОСОБА_6 письмову вимогу про необхідність виконання зобов'язання, проте відповідач на вимогу не відреагував.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення авансу відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_5 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення місцевого суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, оскільки місцевим судом безпідставно було відхилено клопотання про призначення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи.

Так, позивач не погодився з висновок експерта оскільки останній на його думку порушив вимоги чинного законодавства в частині відібрання зразків для судової експертизи.

10.12.2018 року від представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому остання просила апеляційну скаргу відхилити,а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що позивачем на підтвердження своїх доводів, щодо отримання відповідачем грошових коштів та надання розписок надано суду лише оригінали розписок від 18.11.2010 року та від 12.06.2014 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави задоволено клопотання представника відповідача та призначено по справі судово почеркознавчу експертизу.

Згідно Висновку №547/548 від 23.06.2017 року судово технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах справи підпис від імені ОСОБА_6 на другій сторінці розписки від 18.11.2010 року у графі «Деньги получил: ОСОБА_6)» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів з наслідуванням його справжнього підпису.

05.02.2018 року представником позивача подано клопотання про призначення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2018 року в задоволенні клопотання про призначення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи у зв`язку із відсутністю доказів існування підстав передбачених ст. 113 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволені позову, місцевий суд виходив з того, що вимоги позивача не підтверджені належними доказами та спростовуються висновком експертизи № 547/548 від 23.06.2017 року.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З огляду на ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальник або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із справи вбачається, що позивачем на підтвердження своїх вимог надано розписку від 18.11.2010 року.

Відповідач категорично заперечував,що брав в борг кошти у позивача.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із справи вбачається, що згідно Висновку №547/548 від 23.06.2017 року судово технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах справи підпис від імені ОСОБА_6 на другій сторінці розписки від 18.11.2010 року у графі «Деньги получил: ОСОБА_6)» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів з наслідуванням його справжнього підпису.

Доказів, які б спростовували висновок експертизи №547/548 від 23.06.2017 зі сторони позивача суду не надано, тому місцевий суд дійшов вірного висновку що даний доказ є належним та допустимим.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача не грунтуються на належних та допустимих доказах та спростовуються висновком експертизи за № 547/548 від 23.06.2017 року, яка підтверджує, що підпис від імені ОСОБА_6 у розписці виконано іншої особою.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом безпідставно було відхилено клопотання про призначення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні місцевого суду був допитаний експерт та останній підтвердив, що надані зразки не викликали сумніву, оскільки вони узгоджувались з іншими матеріалами справи.

Крім того клопотання позивача про призначення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи не узгоджується з приписами законодавства.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростовували висновок експертизи № 547/548 від 23.06.2017 року.

Наявність в матеріалах справи розписки від 12.06.2014 р. свідчить лише про те на думку суду, що ОСОБА_5 відмовився укладати договір купівлі- продажу нежитлових приміщень, а ОСОБА_6 повернув кошти які отримав від ОСОБА_5 за нежитлові приміщення. Текст розписки не містить данних про те, що це лише частина повернутих коштів і ОСОБА_6 зобов,язний повернути ОСОБА_5 в майбутньому іншу частину коштів.

Відповідно до ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і справедливим судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являються особі.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Відсутність листа експерта про витребування додаткових доказів та інші недоліки суду не є обставинами які могли б вплинути на дійсність висновку експерта.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч.1 п.1, ст. 375,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин