Справа № 462/183/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/2036/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м.Львів

Справа № 462/183/18

Провадження № 22-ц/783/2036/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 18 травня 2018 року (суддя Палюх Н.П.)

у справі

за позовом ОСОБА_5 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недонарахованої заробітної плати ,-

встановив:

В січні 2018 року позивач звернувся з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго», про стягнення із відповідача недорахованої заробітної плати за період з 1 січня 2010 року по 7 вересня 2015 року в сумі 125 062, 81 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 18 травня 1998 року працював в ЛМКП «Львівтеплоенерго», а з 1 вересня 2007 року був переведений на Теплоелектроцентраль-1 старшим майстром 1 групи з ремонту та монтажу поверхонь нагріву котельного та турбінного устаткування ЦРТУ ТЕЦ-1, будівель і споруд. 7 вересня 2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. З січня 2010 року до часу звільнення відповідач порушував законодавство про працю, що призвело до недонарахування та недоплати йому (позивачу) за вищевказаний період належної йому заробітної плати. При нарахуванні заробітної плати відповідач не дотримувався умов Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки та 2012-2013 роки; Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки; Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2010-2011 роки; Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки. Вказує, що відповідач всупереч вищезазначеним положенням законодавства самостійно встановлював розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, що призвело до ненарахування та, відповідно, виплати йому в повному розмірі заробітної плати за спірний період. Відповідач в період з січня 2010 року по вересень 2015 року застосував коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт в розмірі не 1,59, а 1,37. Просить стягнути з відповідача в його користь недораховану йому заробітну плату за період з 1 січня 2010 року по 7 вересня 2015 року в сумі 125 062, 81 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 травня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_5 42 073 грн. невиплаченої заробітної плати, які присуджені йому без врахування утримання податків та інших обов»язкових платежів.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Вирішено питання судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду в частині відмови позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Вказує, що відповідачем при нарахуванні заробітної плати не було взято до уваги положення угод, якими передбачений інший коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт, ніж той, що застосовується відповідачем, а тому за період з 1 січня 2010 року по 30 червня 2010 року такий мав становити 1,37, а за період 1 липня 2010 року по 31 травня 2015 року - 1,59, а не 1,37. Стверджує, що стягненню з відповідача підлягають коштив розмірі 125 062, 81 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Встановлено, що з 18 травня 1998 року ОСОБА_5 працював в ЛМКП «Львівтеплоенерго», а 1 вересня 2007 року його було переведено на Теплоелектроцентраль-1 старшим майстром 1 групи з ремонту та монтажу поверхонь нагріву котельного та турбінного устаткування ЦРТУ ТЕЦ-1, будівель і споруд.

7 вересня 2015 року його було звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 15 березня 2012 року керівника відповідача ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП України з накладенням штрафу в розмірі 510 грн. Вказана постанова набрала законної сили і з такої вбачається, що директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КУпАП (порушення вимог законодавства про працю) п.2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. ст. 96,97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», тарифна ставка розраховувалась з 1 липня 2010 року по 30 квітня 2012 року, виходячи з мінімальної зарплати 744 грн. при встановлення Законом України «Про державний бюджет України на 2010 рік» мінімальної заробітної плати з 1 січня 2010 року - 907 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 1 травня 2012 року по 30 квітня 2013 року, виходячи з мінімальної зарплати 869 грн., при встановленні Законом України «Про державний бюджет України на 2012 рік» мінімальної заробітної плати з 1 квітня 2012 року - 1094 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 1 травня 2013 року розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати 922 грн., при встановленні Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» мінімальної заробітної плати з 1 січня 2013 року - 1147 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. Виходячи з наведеного з 1 травня 2013 року годинна тарифна ставка машиніста берегових насосних станцій ІІ розряду становить 11,59 грн., годинна тарифна ставка старшого машиніста турбінного відділу 5 розряду - становить 16,53 грн., годинна тарифна ставка слюсаря з ремонту паро газотурбінного устаткування 5 розряду - становить 16,23 грн., посадовий оклад начальника зміни станції становить 4199 грн., старший майстер виробничої дільниці 1 гр. - 3986 грн., начальник цеху - 4214 грн., тобто при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому, ніж встановлений Галузевою угодою на 2010-2012 роки; в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується по мірі надходження коштів два рази на місяць, а не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що на підприємстві мало місце порушення трудових прав на належний рівень оплати праці, в тому числі і до позивача.

З окремої ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 26 лютого 2015 року вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції вірно врахував те, що судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці в період 2010-2015 років в частині визначення розміру тарифної ставки і ця обставина не потребує додаткового доведення.

З відповідей Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 17 березня 2014 року № 02-1175/0 та від 2 червня 2014 року №06-16/3740 вбачається, що проведеними перевірками стану додержання вимог законодавства про працю на ЛМКП «Львівтеплоенерго» виявлено ряд порушень, зокрема порушення вимог п. 2.2. Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 рр., ст.96, 97 КЗпП України та ч.3. ст. 6 Закону України «Про оплату праці» - тобто при розроблені тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому, ніж встановлено Галузевою угодою на 2010-2012 роки, та порушено вимоги ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено проведення виплати заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, окрім цього, окрім цього встановлене заниження розмірів окладів керівників, професіоналів, фахівців, службовців і робітників.

Зі Схем посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Колекливного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 року, 2012-2013 роки вбачається, що коефіцієнт співвідношень до тарифної ставки робітника I розряду - старшого майстра виробничої дільниці 1 групи - 2,63.

Додатком №6 до тарифної частини Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки стверджується що, коефіцієнт співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців до встановленої Галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду основного виробництва- майстра виробничої дільниці 1 групи становить 2,63.

Із додатків №1 та №6 до Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2010-2011 роки вбачасться, що коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника I розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника I розряду по експлуатації устаткування котелень, теплових та електричних мереж становить 1,37, а коефіцієнт співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців - майстра виробничої дільниці 1 групи становить 2,63.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №186 від 21 липня 2010 року вбачається, що з 1 липня 2010 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду встановлено в розмірі 892,8 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн.), а ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата з 1 липня 2010 року становить 888 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №150 від 23 квітня 2012 року вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 1 травня 2012 року встановлено в розмірі 1042,80 грн., а ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено мінімальну заробітну плату станом на 1 травня 2012 рік - 1094 грн.

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» №170 від 29 квітня 2013 року стверджується, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 1 травня 2013 року встановлено в розмірі 1106,40 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачена мінімальна заробітна плата станом на 1 травня2013 рік - 1147 грн.

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» №176 від 30 квітня 2014 року встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 1 травня 2014 року встановлено в розмірі 1152 грн., а з наказу №264 від 27 червня 2014 року - 1204,80 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата станом на травень 2014 року становила 1218 грн., а з липня 2014 року - 1218 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №40 від 2 лютого 2015 року вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 1 лютого 2015 року встановлено в розмірі 1376,40 грн., а з наказу №221 від 5 червня 2015 року - 1461,60 грн., і ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата з січня 2015 року становила 1218 грн., а з 1 вересня 2015року - 1378 грн.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Цим Законом також передбачено, що умови колективних договорів або угод, які погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8).

Відповідно до абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів.

Згідно із ч.1 ст. 14 вказаного Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналогічні положення містяться в ст. 97 КЗпП України.

За змістом зазначених норм встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов'язковим для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Судом встановлено, що в Територіальній угоді, а саме в додатках №№ 1 і 6 до тарифної частини угоди сторонами була визначена формула розрахунку місячної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт, та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, за умовами яких місячна тарифна ставка розраховувалась, як мін.з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт), а місячний посадовий оклад, розраховувався за такою формулою: мін. з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт)* Х (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді).

Відповідно до постанови Ппервинної профспілкової організації ЛМКП «Львівтеплоенерго» №40-12 від 22 листопада 2012 року, у зв'язку з підписанням Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, визначено розрахунок, за яким місячні посадові оклади керівників, професіоналів, фахівців розраховуються згідно додатків № 5, 6, 7 до Територіальної угоди на 2012-2014 роки, а саме за формулою: мін. зарплата х 1,2 /галузевий коефіцієнт/ х Z - 1,37 /коефіцієнт співвідношення тарифної ставки робітника I розряду основної професії), х Х (коефіцієнт співвідношення розмірів посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців до тарифної ставки робітника I розряду основної професії, згідно з додатками №5, 6, 7).

Відтак, застосування умов галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод є обов'язком відповідача й не залежить від наявності відповідних положень в колективному договорі, і має на меті забезпечення гарантій, встановлених для працівників законодавством.

Своє підтвердження вказане порушення трудового законодавства знайшло, як в ході перевірки, проведеної Територіальною державної інспекцією з питань праці у Львівській області, так і під час перевірки Державної фінансової інспекції у Львівській області.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання позивача та його представника на те, що відповідачем не було взято до уваги положення Міської угоди, якою передбачений інший коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт, ніж той, що застосовується відповідачем, а тому за період з 1 січня 2010 року по 30 червня 2010 року такий мав становити 1,37, а за період 1 липня 2010 року по 31 травня 2015 року - 1,59 та наданий позивачем розрахунок суми недорахованої заробітної плати у розмірі 125 062, 81 грн.

Згідно розрахунків посадового окладу за професією старшого майстра ЦРТМУ ТЕЦ-1 з січня з 1 січня 2010 року по 30 червня 2010 року, 31 липня 2015 року вбачається, що невиплачена заробітна плата ОСОБА_5 за період з 1 січня 2010 року по 30 червня 2010 року становить 1015 грн., а за період з 1 липня 2010 року по 31 липня 2015 року - 41 058 грн.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги вказаний розрахунок, оскільки лише умовами тарифної частини Територіальної угоди було передбачено відповідні формули розрахунку тарифної ставки (посадового окладу), в той час, як інші угоди (Регіональна угода, Галузева угода) такої формули не містили. Тому підлягає до стягнення сума недонарахованої заробітної плати з січня 2010 року по жовтень 2012 року у розмірі 1015 грн. З початку дії Територіальної угоди (1 листопада 2012 року) по день звільнення позивача з роботи - 41058 грн.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, які підлягають судовому захисту, та мотивовано задовольнив позов частково.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 травня 2018 рокубез змін, апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 4 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді