Єдиний унікальний номер: 378/787/18
Провадження № 2/378/243/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н.Д.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування зазаконом, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_3, посилаючись на те, що як видно з виписок погосподарських книг Юрківської сільської ради за 1967-1970, 1971-1973 роки та довідки Юрківської сільської ради житловий будинок АДРЕСА_1 Київської області відносився до майна робітників і службовців. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 21.10.1970 року вказаний будинок став належати її бабі ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, спадщину за законом після смерті баби прийняла вона, як спадкоємець за законом, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений строк, а саме даний будинок. Вважає, що ОСОБА_4 за життя набула право власності на вказаний придбаний житловий будинок, як на майно робітників та службовців, а тому право власності на житловий будинок в цілому увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року внаслідок смерті баби. За життя ОСОБА_4 свого права власності на нерухоме майно не оформила, правовстановлюючого документу не отримала і права не зареєструвала. На даний час сільська рада державну реєстрацію не здійснює та право власності ОСОБА_4 на житловий будинок не оспорює. До 01.01.2013 р. право власності на вказаний житловий будинок в КП КОР «Південне БТІ» не було зареєстровано. Відповідно до наданої Ставищенською районною державною нотаріальною конторою постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначений договір купівлі-продажу будинку - не відповідає ст. 47 ЗУ «Про нотаріат», і незрозуміло написаний, але не взято до уваги, що даний договір був складений ще 1970 року. Вище викладене позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Вартість будинку відповідно до технічного паспорта становить 216733 гривні, загальна площа - 67,9 м2, житлова - 45,1 м2.

Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею - 67,9 м2, житлова - 45,1 м2, вартістю 260080 грн..

В підготовче судове засідання позивач не з'явилася, до суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати без її участі.

Представник відповідача Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області в підготовче судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала лист про визнання позовних вимог та розгляду справи у відсутність представника сільської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву відповідача Юрківської сільської ради про визнання позову та дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до виписок погосподарських книг Юрківської сільської ради за 1967-1969, 1971-1973 роки (а.с. 9-12) житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до майна колгоспного двору.

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 21.10.1970 року зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №23, посвідчений Юрківською сільською радою ОСОБА_4 купила у ОСОБА_5 житловий будинок (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Юрківської сільської ради Ставщенського району Київської області (а.с. 20 зв.).

Спадщину за законом після смерті баби прийняла позивач, як спадкоємець за законом, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений строк (а.с. 18). Спадкоємець ОСОБА_7 подав до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 29 зв., 30). Інші спадкоємці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 (а.с. 19, 20)

За життя ОСОБА_4 свого права власності на нерухоме майно не оформила, правовстановлюючого документу не отримала і права не зареєструвала, на даний час сільська рада державну реєстрацію не здійснює та право власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 не оспорює .

Відповідно до довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» № 1176 від 12.03.2018 р. вбачається, що до 01.01.2013 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в КП КОР «Південне БТІ» не було зареєстровано (а. с. 17).

Ставищенською районною державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як вказаний договір купівлі-продажу будинку не відповідає вимогам ст. 47 ЗУ «Про нотаріат» (а.с. 31).

Вартість будинку 1974 року побудови відповідно до технічного паспорта становить 260080 гривень, загальна площа - 67,9 кв. метри, житлова - 45,1 кв. метри (а.с. 14-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Із довідки Юрківської сільської ради від 02.02.2018 року (а. с. 29) вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 до дня своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1. До дня її смерті з нею постійно проживала серед інших членів сім'ї, зокрема позивач.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди повинні ураховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови з ній установлюються законом.

В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію оречових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. №6-54 цс 12).

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно абзацу 4 пункту 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності.

Невизнання договору купівлі-продажу як правовстановлюючого документу на будинок (такий, що не відповідає вимогам ст. 47 ЗУ «Про нотаріат») та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно не дає змоги оформити позивачу, як спадкоємиці права на будинок.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину або ж державної реєстрації права на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як видно із статей 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_4 за життя набула право власності на вищевказаний житловий будинок і це право в силу статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року внаслідок смерті останньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно із ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст. ст. 120, 123 ЦК України (1963 р.), 15, 182, 392, 1218, 1220, 1222, 1223 ч. 2, 1268 ч. 1, 5, 1264, 1268-1269, 1270, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV , п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 142, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року баби ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею - 67,9 м2, житловою - 45,1 м2, вартістю 260080 гривень.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, а саме - 1083 (одну тисячу вісімдесят три) гривні 67 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р. В. Гуртовенко