Справа № 146/860/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" грудня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Томашпіль цивільну справу

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Олександрівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області

вимоги позивача: про визнання права власності на спадкове майно

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

11 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 належний бабі позивача ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області.

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області померла баба позивача ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1

Єдиним спадкоємцем баби залишився батько позивача ОСОБА_2, який спадщину фактично прийняв, але своє право оформити не встиг та помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач вирішила належним чином оформити свої права на спадкове майно, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю оригіналів на спадкове майно на ім'я спадкодавця.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 червня 2018 року відмовлено у розгляді справи в порядку спрощеного провадження, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 11-20 годину 11 жовтня 2018 року.

12 червня 2018 року судом направлено запит до Томашпільської державної нотаріальної контори щодо наявності чи відсутності спадкової справи після померлого ОСОБА_2

12 червня 2018 року судом направлено запит до Державного нотаріального архіву у Вінницькій області щодо наявності чи відсутності спадкової справи після померлої ОСОБА_3

23 червня 2018 року отримано відповідь Томашпільської державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що спадкова справа після померлого ОСОБА_2 заведена за № 116/2015.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 5 жовтня 2018 року витребувано спадкову справу після померлого ОСОБА_2, яка заведена за № 116/2015.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 жовтня 2018 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду на 10-00 годину 18 грудня 2018 року, витребувано у державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2

11 жовтня 2018 року отримано заяву Олександрівської сільської ради про розгляд справи у їхній відсутності.

11 жовтня 2018 року позивачем подано відмову нотаріуса.

17 жовтня 2018 року отримано копію спадкової справи після померлого ОСОБА_2, яка заведена за № 116/2015.

23 жовтня 2018 року отримано заяву Олександрівської сільської ради про розгляд справи у їхній відсутності.

29 жовтня 2018 року отримано заяву Олександрівської сільської ради про розгляд справи у їхній відсутності.

6 листопада 2018 року позивачем надано до суду довідку МБТІ про показники об'єкта нерухомого майна.

28 листопада 2018 року отримано відповідь Державного нотаріального архіву у Вінницькій області, якої вбачається, що спадкову справу після померлої ОСОБА_3 не виявлено.

18 грудня 2018 року позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Представник Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак сільський голова надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_2 (а.с.8).

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в день смерті спадкодавця ОСОБА_2

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Факт родинних відносин між спадкодавцем і спадкоємцем підтверджується копією свідоцтва про народження останньої, з якої вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 і взяла прізвище ОСОБА_5 (а.с.15).

Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України -перша черга спадкоємців за законом-у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті свого батька ОСОБА_2

Відповідно до довідки Олександрівської сільської ради № 146 від 16.04.2018 року, після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилося спадкове майно, що складається із спадкового майна, яке він фактично прийняв після смерті своєї матері ОСОБА_3, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до копії заповіту, складеного 12 листопада 2007 року, ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану на території Олександрівської сільської ради, належні йому цінні папери, в тому числі в ощадбанку, та все інше майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому, заповів ОСОБА_1 (а.с.16).

Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 і за заповітом.

Згідно копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_3 (а.с.7).

В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року), який відповідно підлягає застосуванню для вирішення цих спірних правовідносин.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Як було встановлено в судовому засіданні, після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем залишився її син ОСОБА_2

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_2 (а.с.17).

Дані відомості підтверджуються і випискою з погосподарської книги по Олександрівській сільській раді за 1991-1995 роки (а.с.14).

Відповідно до норм ст.529 ЦК УРСР 1963 року, перша черга спадкоємців за законом-при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Отже, ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3

Відповідно до довідки Олександрівської сільської ради № 146 від 16.04.2018, ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3, але не оформив її в зв'язку зі смертю. Спадкове майно складається із житлового будинку з господарчими будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на домоволодіння від 3 січня 1989 року, власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Томашпільської районної ради народних депутатів № 97 від 21 травня 1987 року (а.с.9-12).

Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське бюро технічної інвентаризації» № 198 від 25.10.2018 про показники об'єкта нерухомого майна, житловий будинок в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3. До складу спадкового майна входить житловий будинок «А», веранда «а», сарай «Б», літня кухня «В», погріб «Г», ворота, хвіртка.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді нотаріуса від 11.10.2018 на заяву ОСОБА_1, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 12.10.2018 на ухвалу суду від 05.10.2018, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 заведена за заявою ОСОБА_1 на ім'я якої спадкодавцем складено заповіт, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається із земельної ділянки, посвідченої державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_3.

Як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 15.11.2018 на запит суду від 11.10.2018, спадкову справу після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3-не виявлено.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем доведено, що вона є донькою ОСОБА_2, є його спадкоємцем батька і за законом і за заповітом, спадщину за зхаповітом частково прийняла, її батько ОСОБА_2 є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_3, спадщину прийняв у передбачений законом термін, відповідачами визнано позовні вимоги ОСОБА_1, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що за ОСОБА_1 може бути визнано в порядку спадкування право власності на житловий будинок.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 705,00 гривень (а.с.1), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень та 0,20 грн зайво сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст.. 1225, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 12, 13, 76-89, 90, 95, 141-142, 163, 206, 263, 265, 280, 293, 315, 354 ЦПК України суд ,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1

Повернути ОСОБА_1 п?ятдесят відсотків сплаченого за квитанцією № 1 від 04.06.2018 судового збору, а саме в сумі 352,40 грн (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок), а також 0,20 грн (20 копійок) зайво сплаченого судового збору за цією ж квитанцією.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 09.04.1996 Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2

відповідач: Олександрівська сільська рада, адреса: 24220, Вінницька область, Томашпільський район, с.Олександрівка, вул. Пшеничнюка, 3.

Суддя: О. В. Пилипчук