АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №760/27982/17

провадження № 22-ц/796/6548/2018

7 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Болотова Є.В., Рейнарт І.М.

при секретарі Дуці В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Національного антикорупційного бюро України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року у складі судді Кізюн Л.І.,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому у відповідності до ст. 55, 56 Конституції України, ст. 1166 ч.1, 1167 ч.1, 1176 п.6 ЦК України просив стягнути з Державного казначейства України 1884 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку з державного бюджету України.

Посилався на ті підстави, що 21.07.2016 року він приїжджав до м. Києва з наміром подати до Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) заяву про кримінальне правопорушення прокурора Вінницької області згідно ст. 190 п. 2, 364 п.3, 367 п.2 КК України. Заява була зареєстрована у приймальній НАБУ, але відповіді на заяву він не отримав.

Він звернувся до Генерального прокурора з заявою про злочин, яку було зареєстровано 05.10.2016 року та направлено до НАБУ.

17.10.2016 р. він виїхав до Печерського районного суду м.Києва зі скаргою на бездіяльність Генерального прокурора.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 р. зобов'язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_2 від 05.10.2016 р. у відповідності до ст. 214 КПК України.

12.01.2017 р. Генеральна прокуратура України його повідомила, що заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочато досудове слідство у кримінальному провадженні за № 0003779.

11.01.2017 р. його викликали повісткою до слідчого НАБУ для дачі пояснень згідно поданої заяви про злочин.

30.05.2017 р. він звернувся до слідчого НАБУ за наданням інформації щодо досудового слідства.

15.06.2017 р. йому повідомили, що розслідування триває.

Вважає, що протиправними діями посадових осіб Генеральної прокуратури України йому завдано матеріальну та моральну шкоду.

Матеріальна шкода полягає у вартості проїзду до м. Києва і назад в НАБУ - 411 грн., командировочні - 60 грн.; поїздка до м. Києва 17.10.2016 р. - 411 грн., командировочні - 60 грн.; поїздка до Печерського районного суду м. Києва 21.11.2017 р. - 411 грн., командировочні - 60 грн.; поїздка до м. Києва в НАБУ до слідчого - 411 грн., 60 грн. - командировочні. Всього -1884 грн., які підлягають відшкодуванню.

Моральна шкода, яку він оцінює у 10 000 грн., полягає в тому, що з вини Генеральної прокуратури України він був змушений порушити звичайний ритм життя, звертатися зі скаргами до суду, витрачати особистий час.

Рішенням Солом'янський районним судом м. Києва від 25 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначив, що подав до суду належні докази на підтвердження заподіяння шкоди, оскільки факт протиправної бездіяльності посадових осіб Генеральної прокуратури України встановлений ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року. Розмір майнової шкоди встановлений довідкою, а моральна - поясненнями.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Національного антикорупційного бюро України - Сотник А.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначив, що повісткою про виклик від 11.01.2017 р. №0412-188/1072 ОСОБА_2 дійсно було викликано для допиту в якості свідка у кримінальному провадженні за № 0003779.

17.01.2017 р. ОСОБА_2 прибув до НАБУ та був допитаний в якості свідка. Відшкодування витрат, пов'язаних із викликом до суду чи органів досудового розслідування, провадяться органом, який зробив виклик, із коштів, що передбачаються кошторисом на зазначені цілі. Останній не порушував питання про компенсацію витрат на проїзд до НАБУ. При цьому покладення на НАБУ витрат на прибуття до Печерського районного суду м. Києва є безпідставним.

Також зазначив, що ОСОБА_2 не надано суду доказів, що свідчать про протиправність дій або бездіяльності НАБУ, пов'язаних з проведенням позивачу компенсацій за відрив від звичайних занять, виплати добових та покриття транспортних витрат, а також що позивачу внаслідок виклику до НАБУ завдано моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qu20;Про судоустрій і статус суддів&q?ус;, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1173 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень або посадовою особою цього органу при здійсненні ним своїх повноважень.

Причинний зв'язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Генеральної прокуратури України. Зобов'язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_2 від 05.10.2016 р. у відповідності до ст. 214 КПК України.

Вказане судове рішення є належним доказом на підтвердження допущеної бездіяльності уповноваженої особи Генеральної прокуратури України щодо невнесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок невиконання уповноваженою особою Генеральної прокуратури України обов'язку внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінально правопорушення на підставі заяви від 05.10.2016 р., були порушені його майнові права та спричинено заподіяння збитків у розмірі 1884 грн.

Довідка Бершадської автостанції від 12.05.2017 р. про вартість квитка на проїзд в автобусі &q?ша;Бершадь-Київ&q?ці; таким доказом не є (а.с.20 зв.).

Позивач також не надав доказів на підтвердження права на відшкодування суми добових витрат на відрядження у розмірі 60 грн. у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 №98 &qu60; Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів&q?ні;.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті протиправної бездіяльності уповноваженої особи Генеральної прокуратури України, позивач не довів факт спричинення йому вказаними діями моральної шкоди, а наявність судового рішення про визнання такої бездіяльності протиправною не встановлює безумовну доведеність усіх обов'язкових складових цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, спростовуються наведеними вище нормами матеріального права, яким висновки суду відповідають.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: