Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2018 Справа №607/15127/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Дзюбича В.Л.

за участю секретаря Зубко О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та пені за прострочення їх сплати,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі - 8928,57 гривень, а також пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 2700,71 гривень. В обгрунтування заявлених вимог вказує на те, що вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину-сина ОСОБА_3, 29 липня 2014 року.Рішенням Теребовлянського районного суду від 11.01.2017 року шлюб між ними розірвано.. Рішенням суду від 16.03.2017 року, з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 02.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач своєчасно та у повному розмірі аліменти на сплачує станом на 21.11.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 8928,57 гривень. Загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року становить 2700, 71 грн.

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_2 не погоджується із позовними вимогами, оскільки вони є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають до задоволення, виходячи із наступних міркувань. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір повторно стягнути з відповідача аліменти, які на момент подання позовної заяви вже стягнуті у відповідності до рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.03.2017 року. Також вказав, що відповідач в міру своїх можливостей намагається утримувати свого сина, купує йому одяг та взуття, регулярно привозить фрукти та іграшки в дошкільний заклад, а також пересилає на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 кошти, що підтверджується відповідними чекам, однак не маючи постійного місця працевлаштування не завжди має змогу своєчасно та в повному розмірі сплачувати аліменти. Просить врахувати і той факт, що у ОСОБА_2 на утриманні є ще одна малолітня дитина-донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому стягнення з відповідача додатково пені за несплату в повному обсязі аліментів призведе виключно до того, що сумарна спроможність ОСОБА_2 по відношенню до двох дітей буде ще менша, що ще більше ускладнить ситуацію. Із врахуванням викладеного просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача подала заяву про слухання справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Від представника відповідача надішла заява про розгляд справи у його відсутності. У задоволенні позову просить відмовити, з мотивів, викладених у відзиві на позов.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області 11.01.2017 року.

Від даного шлюбу у сторін народилася дитина, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №195721, виданим Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області 04.08.2014 року.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.03.2017 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно,до досягнення ним повнолітнього віку, починаючи з 02.02.2017 року.

Відповідно розрахунку заборгованості по аліментах, виконаного старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5, станом на 21.1.2017 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь позивача становить 8928,57 грн.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається із наданого представником відповідача розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за підписом старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 відповідачем сплачено на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 21026,83 грн.. Станом на 07.11.2018 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів перед позивачем відсутня.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується, що станом на 07..11.2018 року відповідач ОСОБА_2 повністю сплатив борг по аліментах, які стягуються з нього на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому на момент розгляду справи заборгованість за аліментами відсутня.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення із відповідача заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 8928,57 гривень слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст.196 СК України позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Відповідачем не подано, а судом не здобуто доказів наявності поважних причин для несплати аліментів. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що у нього на утриманні перебуває ще одна дитина- донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки дана обставина не звільняє його від обов»язку по сплаті аліментів, що стягуються з нього на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, а є підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, 29 липня 2014 року, за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року становить 2700,71 грн.

Визначаючись з розміром неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, судом враховано правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, відповідно до якої правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1х1% х Q1)+(A2 х 1 х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року становить 2700,71 гривень: (928,57 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 27 днів) + (1000 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (1000 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (1000 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (1000 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (1000 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (1000 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) + (1000 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 30 днів) + (1000 гривень сума несплачених аліментів х 1% х 31 день) = 2700,71 гривень.

Вказаний розрахунок звброгованості, відповідає вимогам ст.196 СК України та є арифметично вірним, оскільки позивачем вірно застосовано формулу розрахунку.

Суд звертає увагу на те, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка виконує функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку щодо сплати аліменти, а тому повне погашення відповідачем заборгованості по аліментах не звільняє його від обов»язку сплатити на користь позивача пеню за прострочення виконання аліментних зобов»язань.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1Б, підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на її користь неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 01.02.2017 року по 01.10.2017 року у сумі 2700,71 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за аліментами у сумі 8928,57 грн. слід відмовити у зв»язку із повним погашенням відповідачем заборгованості за аліментами.

В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.20, 141,180, 196 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2( ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає та зареєстрований за адресою: 47735, с. Йосипівка, Тернопільського району, Тернопільської області, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: 48120, вул. Галана, 19, с. Воля, Теребовлянського району, Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) неустойку(пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 12.02.2017 року по 01.10.2017 року в розмірі 2700(дві тисячі сімсот) гривень 71 коп.

У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає та зареєстрований за адресою: 47735, с. Йосипівка, Тернопільського району, Тернопільської області, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: 48120, вул. Галана, 19, с. Воля, Теребовлянського району, Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 640 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_7