Провадження № 2/752/5986/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря судового засідання Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, заборгованості та індексації по аліментам, додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

у вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила суд стягнути відповідача на її користь заборгованість по аліментам на загальну суму 24072,91 грн., індексацію по аліментам з 2014 р. по 2017 р. на загальну суму 8358,00 грн., додаткові витрати на утримання дитини в сумі 5217,85 грн., а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що з 27.10.2007 р. по 23.01.2015 р. позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 19.12.2014 року між сторонами укладено Договір про визначення місця проживання дитини і здійснення батьками батьківсьх обов»язків, яумй посвідчено нотаріально, та, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач недобросовісно виконує свої обов'язки по сплаті аліментів за вказаним Договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість в сумі 24072,91 грн. та індексація в сумі 8358,00 грн. Крім того, позивачем понесені додаткові витрати на утримання дитини, пов»язані із оплатою квитанцій за харчування в дитячому садочку, проведенням вакцинації дитини, оплатою відвідування закладу загальної середньої освіти, а також витрати пов»язані із придбанням для дитини одягу, взуття канцелярії, тощо. Документально підтверджені витрати позивача складають суму в розмірі 10435,70 грн. та, зважаючи на умови договору, відповідно до якого батько зобов»язався сплачувати 50 % цих витрат, позивач просить стягнути з відповідача половину зазначеної суми на її користь. Крім того, оскільки відповідач неналежним чином виконує умови договору та сплачує аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, позивач просила стягнути на її користь аліменти з відповідача на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Судом про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються та заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. В ході підготовчого судового засідання зазначив суду, що позовні вимоги визнає частково та в подальшому належним чином, у відповідності до умов договору, буде сплачувати аліменти, оскільки, на даний час вже працевлаштувався та зможе матеріально утримувати доньку, враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до приписів ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Судом встановлено, що з 27.10.2007 р. по 23.01.2015 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду (а.с. 12).

Від спільного подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір'ю (а.с. 13).

19.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А., Договір про визначення місця проживання дитини і здійснення батьками батьківських прав та обов»язків (а.с.14).

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, батько зобов»язався:

- не пізніше 2 числа кожного місяця добровільно сплачувати матері на утримання дитини аліменти в сумі 1000 грн., починаючи із дня розлучення і до досягнення дитиною повноліття з обов»язковою індексацією у відповідності до закону; грошові кошти можуть надаватись шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім»я матері рахунок в будь-якому банку або поштовим переказом;

- сплачувати аліменти на утримання дитини і після досягнення нею повноліття до досягнення 23 років, якщо вона буде продовжувати навчання і за умови, якщо батько зможе надавати таку допомогу;

- брати участь у додаткових витратах на утримання і виховання дитини, що можуть бути спричинені особливими обставинами (розвитком її здібностей, її хворобою, каліцтвом,тощо). Розмір участі у додаткових витратах становить 50 % від фактично понесених витрат. Ці витрати мають покриватися за домовленістю між батьками наперед або ж після їх фактичного понесення.

Відповідно до п. 4 вказаного договору, він набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до часу настання повноліття дитини, а за умови настання обставин, зазначених в п. 3.1.2, до досягнення дитиною 23 років. За згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. У такий же спосіб договір може бути розірваний. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. З відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати аліментів за вказаним вище договором про сплату аліментів на дитину та просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам в сумі 24072,91 грн. та індексацію за період з 2014 р. по 2017 р. у розмірі 8358,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами вже досягнуто згоди щодо аліментних зобов'язань, шляхом укладення договору в добровільному порядку, який посвідчено нотаріально.

В судовому засіданні позивач пояснила, що підставою звернення до суду з даним позовом є те, що відповідач не виконує умови договору та своєчасно не сплачує аліменти на утримання доньки.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що в разі невиконання відповідачем аліментних зобов'язань, позивач має право звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, який потім подається до органів державної виконавчої служби для примусового виконання обов'язку по сплаті аліментів.

Аналогічна думка висвітлена і в ч. 2 ст. 189 СК України, а саме те, що в разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором, - аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Також в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що у разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Таким чином, стягнення аліментів за укладеним між сторонами договором відбувається у позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса.

Так, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, зокрема, належить і виконавчий напис нотаріуса.

Посилання позивачки на те, що вона зверталась до нотаріуса за одержанням виконавчого напису, проте, їй було відмовлено не грутуються на вимогах закону, оскільки, жодних письмових доказів того, що вона зверталася до нотаріуса за одержанням виконавчого напису, матеріали справи не містять, а відтак судом до уваги не приймаються.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в ході розгляду справи не надано суду доказів звернення до нотаріуса за одержанням виконавчого напису та відповідно відмови, останнього, у його видачі, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам є необґрунтованими, безпідставними та недоведеним, в зв»язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

В частині позовної вимоги про стягнення суми індексації аліментів за період з 2014 р. по 2017 р. в розмірі 8358,00 грн., суд зазначає наступне.

Договором між батьками від 19.12.2014 року передбачено, що батько буде виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 гривень на місяць із обов»язковою індексацією у відповідності із законом (а.с.14).

Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Однак, така редакція статті 184 СК України набрала чинності лише 08.07.2017 року (в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року), а тому до липня 2017 року індексації підлягав лише розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі судом, а не домовленістю між батьками. Таким чином, індексації підлягають аліменти за період з липня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (з 01.01.2016 року).

Листом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 року № 1107/0/66-16/16 «Щодо індексації грошових доходів населення» роз»яснено, що право на індексацію відбувається, коли індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який із січня 2016 року встановлено у розмірі 103 %.

Однак, наданий позивачем розрахунок індексації аліментів, який міститься в позовній заяві та здійснений за період з 2014 року по 2017 рік включно, за своєю формою та змістом суперечить відповідній редакції ст. 184 СК України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та листу Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 року № 1107/0/66-16/16 «Щодо індексації грошових доходів населення», а тому не може бути взятий судом до уваги.

Крім того, обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений, зокрема, за домовленістю сторін у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення, керуючись при цьому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078, з наступними змінами та доповненнями.

Судом встановлено, що позивач до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, - не зверталась та на підставі виконання виконавчого напису будь-яких розрахунків, зокрема, державним виконавцем не проводилось, а тому суд вважає, що позовна вимога у частині стягнення суми індексації аліментів задоволенню не підлягає, оскільки, не доведена належними та допустимими доказами.

В частині позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд встановив наступне.

Відповідно до договору від 19.12.2014 року, батько зобов»язався брати участь у додаткових витратах на утримання і виховання дитини, що можуть бути спричинені особливими обставинами (розвитком її здібностей, її хворобою, каліцтвом,тощо).

Розмір участі у додаткових витратах становить 50 % від фактично понесених витрат. Ці витрати мають покриватися за домовленістю між батьками наперед або ж після їх фактичного понесення.

В обгрунтування вимоги про стягнення додаткових витрат позивач посилається на те, що нею були понесені додаткові витрати на дитину, а саме: витрати на оплату за харчування в дошкільному закладі освіти в сумі 3297,50 грн., витрати за проведення вакцинації дитини на суму 2100,00 грн., витрати, пов»язані із відвідуванням дитиною закладу загальної середньої освіти, а також додаткові витрати на канцелярію, одяг, взуття, біжутерію в сумі 5038,20 грн.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору, такого висновку прийшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 16.12.2009 року № 6-20478св09.

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, в даному випадку у зв'язку із хворобою, оскільки дитина потребує лікування та на розвиток дитини. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

З наданих позивачем рахунків-актів ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка», вбачається, що позивачем було здійснено оплату за проведення дитині вакцинації на загальну суму 2100 грн. (а.с.23,24), а тому, на думку суду, половину цих витрат слід стягнути з відповідача у справі, як додаткові витрати, пов»язані зі здоров»ям дитини.

Разом з тим, в частині стягнення витрат, пов»язаних із оплатою харчування в дитячому садочку, відвідування закладу загальної середньої освіти та витрат на канцелярію, одяг та взуття, суд зазначає про те, що ці витрати, в розумінні положень ст. 185 СК України, не є додатковими витратами на дитину, а тому стягненню не підлягають.

Інших належних та допустимих доказів наявності у позивачки додаткових витрат на утримання дитини, пов»язаних, зокрема, із особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), - матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача половини додаткових витрат понесених позивачем на утримання та лікування дитини є такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину додаткових витрат понесених позивачем в зв»язку з вакцинацією дитини в розмірі 1050 грн., в іншій частині слід відмовити.

В частині позовної вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі суд встановив наступне.

Між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір від 19.12.2014 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини зі строком дії до досягнення дитиною повноліття, який наразі є чинним.

Відповідно до умов договору, батько зобов»язався сплачувати аліменти на утримання дитини і після досягнення нею повноліття до досягнення 23 років, якщо вона буде продовжувати навчання і за умови, якщо батько зможе надавати таку допомогу, а також брати участь у додаткових витратах на утримання і виховання дитини, що можуть бути спричинені особливими обставинами (розвитком її здібностей, її хворобою, каліцтвом,тощо). Розмір участі у додаткових витратах становить 50 % від фактично понесених витрат. Ці витрати мають покриватися за домовленістю між батьками наперед або ж після їх фактичного понесення.

Сторони договору домовилися щодо усіх його істотних умов, що підтверджується їх підписами.

Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 181 СК України, способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Батьки, згідно із ч. 1 ст. 189 СК України, мають право укладати договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов»язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого нипису нотаріуса.

Судом встановлено, що сторони на підставі ч. 1 ст. 181, ч.1 ст. 189 СК України визначилися із способом виконання обов»язку утримувати дитину - за домовленістю між ними шляхом укладеного договору від 19.12.2014 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини зі строком дії до досягнення дитиною повноліття.

Розмір визначених аліментів, який має сплачувати відповідач за договором є достатнім для належного утримання дитини, та не є меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не пред»явлено позовну вимогу про зміну розміру аліментів, зокрема, його збільшення з посиланням на відповідні докази, суд вважає, що законних підстав для вирішення вимоги про стягнення аліментів немає, а відтак в її задоволенні слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір за одну позовну вимогу, в решті вимог - судовий збір слід віднести за рахунок держави, оскільки, позивач відповідно до вимог закону звільнена від сплати судового збору за подачу позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, заборгованості та індексації по аліментам, додаткових витрат на утримання дитини, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3, виданий Чабанським СВМ ГУМВС України в Київській області 21.04.2000 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), - на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4, виданий Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві 18.12.2007 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2), - додаткові витрати на утримання дитини в сумі 1050 (одна тисяча п»ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3, виданий Чабанським СВМ ГУМВС України в Київській області 21.04.2000 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), - в дохід держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Голосіївський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Череденіченко