12 грудня 2018 року м. Київ
справа № 758/3453/16-ц
Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2017 року скасовано та залишено в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року.
Ухвалюючи рішення про задоволення касаційної скарги, колегія суддів погодилась із висновками суду першої інстанції про припинення договору іпотеки з підстав припинення основного зобов'язання шляхом сплати ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс» (новий кредитор) на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» (первинний кредитор) коштів в розмірі 7 656 392,86 грн, які відповідали розміру кредитного зобов'язання позивача перед банком.
Однак з висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не погоджуюся з огляду на таке.
Відповідно до статті 512 ЦК України, статей 24 і 42 Закону України «Про іпотеку» кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином; правонаступництва (наприклад, у разі реорганізації юридичної особи, що є кредитором у зобов'язанні); виконання обов'язку боржника його поручителем, майновим поручителем, третьою особою чи наступним іпотекодержателем.
Згідно зі статтею 42 Законом України «Про іпотеку» наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобов'язання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до моменту такого переходу, якщо інше не передбачено законом або договором. Відбувається лише заміна особи, на користь якої боржник повинен виконати зобов'язання, забезпечені іпотекою, сутність зобов'язання залишається незмінною (стаття 514 ЦК України).
Також підстави припинення іпотеки наведені у статті 17 Закону України «Про іпотеку», відповідно до цієї норми права іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), у разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.
Отже, в силу положень статті 599 ЦК України та статті 17 Закону України «Про іпотеку» повне виконання кредитного договору є підставою для припинення договору іпотеки.
Суд установив, що боргові зобов'язання за кредитним договором не були виконані.
Тобто, сам факт переуступки банком права вимоги за кредитним договором, що був укладений із спадкодавцем, іншій особі, за наявності заборгованості боржника за цим договором, не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржника.
Відтак, за відсутності доказів виконання позивачем зобов'язання, забезпеченого іпотекою правових підстав для задоволення заявлених вимог немає.
Сплата кредитного боргу новим кредитором первинному кредитору при укладенні договору факторингу, не може бути підставою для висновку про припинення іпотеки, оскільки до нового кредитора перейшло законне право вимоги за кредитним зобов'язанням, яке боржником, а потім і його спадкоємцем, не виконане, а відтак іпотека не є припиненою.
Також судом було встановлено, що позивач (позичальник за кредитним договором) є спадкоємцем першої черги після смерті іпотекодавця ОСОБА_2
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Відтак, за відсутності доказів виконання позивачем зобов'язання, забезпеченого іпотекою, правових підстав для задоволення позовних вимог немає.
Суддя М. Є. Червинська