ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и 11 грудня 2018 року м. Херсон

справа № 650/545/17

провадження №22-ц/819/23/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЮТС-Агропродукт плюс» на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області у складі судді Коваля В.О. від 26 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт», Приватного підприємства «ЮТС-Агропродукт плюс» про розірвання договору оренди земельних ділянок, визнання договору про заміну сторони у договорі оренди недійсним,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» про визнання договору оренди земельної ділянки, договору про заміну сторони у договорі оренди недійсними, посилаючись на порушення орендарем законодавства щодо розміру орендної плати, недодержання вимог ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Ухвалою суду від 20 травня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПП «ЮТС-Агропродукт плюс».

В наступному позовні вимоги уточнила та просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 19.01.2007 року, зареєстрований у Великоолександрівському окрузі Херсонської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 19.01.2007 року за №4 АА71600001, укладений між ТОВ «Югртансервіс - Агропродукт» та ОСОБА_2; визнати недійсним договір про заміну сторони у договорі оренди від 20.01.2015 року, укладеного між приватним підприємством «ЮТС-Агропродукт Плюс» та ОСОБА_2.

В обґрунтування доводів позовних вимог зазначила про невідповідність розміру орендної плати, відсутність наміру продовжувати термін дії договору оренди, не дотримання сторонами в момент вчинення правочину про заміну сторони у договорі вимог, передбачених ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України(а.с.54) та вподальшому просила призначити почеркознавчу експертизу щодо виправлення терміну дії договору у договорі про заміну сторони.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано Договір про заміну сторони у договорі оренди від 20 січня 2015 року, укладеного між ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» та ОСОБА_2, недійсним.

Стягнуто з ПП «ЮТС_Агропродукт Плюс» на користь ОСОБА_2 судові витрати: 640,00 грн- судовий збір; 4 753,92 грн- вартість експертизи; 1690,00 грн- вартість пального.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 27.08. 2018 року постановлено додаткове рішення, яким доповнено резолютивну частину рішення наступним абзацем. Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про розірвання Договору оренди земельних ділянок від 19 січня 2007 року, укладеного між ТОВ «Югтранзитсервіс - Агропродукт» та ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі Приватне підприємство «ЮТС- Агропродукт плюс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалите нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що задовольняючи вимоги про визнання недійсним договору про заміну сторони у договорі, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню, та не застосувавав закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин. Також суд першої інстанції, прийнявши висновки експертизи про внесення виправлень дату строку дії договору, не надав правильну оцінку обставинам щодо визнання позивачем підписання договору про заміну сторони договору строком до 01.12.2017 року, та встановиши обставини не застосував положення ст. 217 ЦК України. Також судом першої інстанції неправильно здійснений розподіл судових витрат. Крім того, заявник посилається на не відповідність обґрунтування судом відмови у задоволенні вимог про розірвання договору оренди, встановленим обставинам справи.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач доводи скарги не визнала, вважає їх суперечливими та недоведеними, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 є власником земельної ділянки площею 9,81 га, розташованої на території Новокубанської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.

19.01.2007 року ОСОБА_2, як орендодавець, уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт», як орендарем, згідно якого останньому надано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 9,81 га. За умовами п. 3.1. договору, його укладено терміном на 10 років: з моменту реєстрації договру оренди земельних ділянок до 01 грудня 2017 року ( а.с.19).

Також з матеріалів справи вбачається, що 20.01.2015 року між ОСОБА_2, як орендодавцем, ТОВ «Югтранзит сервіс - Агропродукт», як орендарем, ПП «ЮТС -Агропродукт плюс», як новим орендарем, укладений договір про заміну сторони у договорі оренди земельної ділянки від 19.01.2007 року (а.с.127).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За роз'ясненнями, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Зокрема, згідно ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», однією із істотних умов договору є строк дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі»,укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 19 вказаного Закону, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Як вбачається з договору оренди землі від 19 січня 2007 року, сторони передбачили строк дії оренди земельних ділянок до 01 грудня 2017 року ( п.3.1) / а.с.19/.

При укладенні договору про заміну сторони у договорі оренди від 20.01.2015 року, предметом якого є заміна сторони у договорі оренди, сторони передбачили строк набуття прав ПП «ЮТС-Агропродукт плюс» з 20.01.2015 року (або з моменту реєстрації) (п.2), встановили (збільшили) розмір орендної плати з 01.01.2015 року (п.3) / а.с.127/.

Крім того, пункт 7 договору про заміну сторони виклали в такій редакції: з моменту переходу права оренди строк дії договору поновлюється на строк, передбачений в п.3 договору оренди №4 АА 71600001 від 19.01.2007 року (або вказати конкретний строк ) до 1.12.2024 року. При цьому рік строку договру має виправлення не засвідчені належним чином / а.с.127/.

Разом з тим, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, державна реєстрація договору про заміну сторони здійснена з характеристикою речового права щодо строку дії до 01.12.2020 року, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм ( суборенду), тобто характеристик, які не містяться в договорі оренди та в договорі про заміну сторони.

Висновок судово-технічної експертизи документів № 17-5052 від 03.01.2018 року за матеріалами справи № 650/545/17, вказує: що «1. У наданому на експертизу документі «Договір про заміну сторони у договорі оренди» від 20.01.2015 у графі «7. З моменту переходу права…» у рукописному записі «до 1.12.2024 року» у місці розміщення другої цифри «2» запису року «2024», цифри «4» у запису року «2024» первинно були виконані інші записи, які піддавалися зміні шляхом нанесення поверх них речовини білого кольору.

2. У наданому на експертизу документі «Договір про заміну сторони у договорі оренди» від 20.01.2015 у місці розміщення:

- другої цифри «2» у записі року «2024» первинно була виконана цифра «1»;

- цифри «4» у записі року «2024» первинно була виконана цифра «7».

Первинно у вказаному вище документі був виконаний рукописний запис: «1.12.2017», який було зафарбовано речовиною білого кольору, поверх якої пастою для кулькових ручок синьо-фіолетового кольору виконаний рукописний запис: «1.12.2024».

Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність обставини конкретно зазначеного первісного строку дії договору про заміну сторони спростовуються висновками експертизи та зводяться до переоцінки доказів.

За роз'ясненнями які містяться в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка стверджувала, що заміна сторони у договорі оренди відбувалася у межах строку дії договору оренду, тобто до 01.12.2017 року. Зазначене узгоджується і з висновками, наведеними судовим експертом щодо виправлення 17 на 24.

Таким чином, наявні підстави для визнання недійсним договору про заміну сторони у договорі оренди від 20 січня 2015 року , укладеного між ОСОБА_2, ТОВ «Югтранзитсервіс - Агропродукт», ПП «ЮТС - Агропродукт плюс» в частині зазначеного строку дії договору до 1.12.2024 року, викладеного в пункті 7.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на норми ст. 217 ЦК України, позицію позивачки, що умови цього договору щодо розміру орендної плати нею не оскаржуються та дійшов помилкового висновку про визнання недійсним договору про заміну сторони в повному обсязі, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Таким чином, строк дії договору про заміну сторони у договорі оренди від 20.01.2015 року закінчився 01.12.2017 року, що тягне для позивачки, як власниці землі, та ПП «ЮТС - Агропродукт плюс», як (нового) орендаря, певні правові наслідки.

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставності віднесення судом першої інстанції до судових витрат вартість пального в сумі 1690 грн є такими, що ґрунтуються на нормах ст. 133 ЦПК України, оскільки надані чекі на придбання пального не свідчать про витрати пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, рішення суду від 26 квітня 2018 року в частині стягнення вартості пального в сумі 1690 грн, як судових витрат підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Інші доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та зводяться до переоцінки висновків суду.

На підставі викладеного, куруючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЮТС-Агропродукт» плюс» задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 квітня 2018 року в частині визнання Договору про заміну сторони у договорі оренди від 20 січня 2015 року, укладеного між ПП «ЮТС-Агроподукт плюс» та ОСОБА_2, недійсним скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про визнання недійсним Договору про заміну сторони у договорі оренди від 20 січня 2015 року задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір про заміну сторони у договорі оренди від 20 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_2, ТОВ «Югтранзитсервіс - Агропродукт», ПП «ЮТС - Агропродукт плюс» в частині зазначеного строку дії договору до 1.12.2024 року, викладеного в пункті 7.

Це ж рішення суду в частині стягнення вартості пального в сумі 1690 грн, як судових витрат скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді Л.В.Базіль

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року

Суддя І.В. Склярська