Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 501/2461/15-ц

провадження № 61-17972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,

треті особи: ОСОБА_5, Державна казначейська служба України, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області у складі судді Ледньової Т. В. від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Калараша А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

від 20 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області (далі - ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області), державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України), треті особи: ОСОБА_5, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство), Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), про захист прав споживача, розірвання договору у формі акта державного виконавця про проведення електронних торгів та стягнення грошових коштів.

Позовну заяву мотивовано тим, що 26 серпня 2014 року ДП «Інформаційний центр» були проведені електронні торги щодо реалізації автомобіля

«Audi Q7», 2007 року випуску, переможцем яких визнано позивача, про що складено відповідний протокол та акт державного виконавця про проведені електронні торги. За зазначений автомобіль позивач сплатив 278 616 грн на рахунок ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області та

14 664 грн на рахунок ДП «Інформаційний центр» за організацію проведення торгів, однак транспортний засіб за вказаними торгами йому передано не було.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просив розірвати договір купівлі-продажу автомобіля у формі акта державного виконавця про проведені електронні торги від 12 вересня 2014 року, стягнути з

ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області на його користь грошові кошти, сплачені ним на придбання транспортного засобу, у розмірі 278 616 грн, інфляційні втрати - 114 724,78 грн, 3 % річних - 5 312,79 грн, стягнути з ДП «Інформаційний центр» на його користь 14 664 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 жовтня

2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу у формі акта державного виконавця про проведені електронні торги від 12 вересня 2014 року щодо придбання рухомого майна - автомобіля марки «Аudi», модель Q7, тип - легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1, шасі (кузова, рама) № НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 25 травня 2007 року.

Стягнуто з ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 278 616,00 грн, інфляційні витрати в сумі 114 724,78 грн та 3 % річних у розмірі 5 312,79 грн.

Стягнуто з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_4 14 664 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач сплатив кошти за придбаний товар - автомобіль «Аudi Q7», однак його не отримав, у зв'язку з чим договір у формі акта державного виконавця про проведені електронні торги підлягає розірванню зі стягненням із відповідачів на користь позивача коштів за автомобіль з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Судом апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.

Останньою ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 липня

2017 року апеляційну скаргу ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області відхилено, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області

від 16 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У серпні 2017 року Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Чорноморський міський ВДВС ГТУЮ в Одеській області), який є правонаступником ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково зобов'язали виконавчу службу сплатити кошти за договором купівлі-продажу автомобіля, оскільки сторонами такого правочину є організатор торгів, в даному випадку ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, та їх переможець. Крім того, вказане майно було передане на відповідальне зберігання боржнику і саме він зобов'язаний передати спірний автомобіль, а не виконавча служба. Позивач не довів того, що він протягом семи днів з дати отримання акта про проведені торги вчиняв дії щодо одержання транспортного засобу. Вказує, що договором купівлі-продажу автомобіля є не акт державного виконавця про проведені електронні торги, а протокол, виданий ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Також суди помилково стягнули судові витрати лише з виконавчої служби, оскільки вони стягуються з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судові рішення в частині стягнення коштів з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України не оскаржуються, тому в силу вимог

статті 400 ЦПК України в цій частині не переглядаються.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 26 серпня 2014 року

ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України були проведені електронні торги щодо реалізації автомобіля «Audi Q7» 2007 року випуску, переможцем яких було визнано позивача ОСОБА_4, про що було складено відповідний протокол.

На підставі вказаного протоколу ОСОБА_4 сплатив за придбання автомобіля 278 616 грн на рахунок ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області та 14 664 грн за проведення торгів на рахунок ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

12 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області складено акт про проведені електронні торги, де переможцем зазначено ОСОБА_4 Зазначено, що цей акт є підставою для державної реєстрації права власності на вказаний транспортний засіб.

12 вересня 2014 року державний виконавець направив боржнику -

ОСОБА_5, якій вказаний автомобіль був переданий на відповідальне зберігання, вимогу про зобов'язання останньої передати автомобіль, документи та ключі на автомобіль переможцю електронних торгів.

22 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області складено акт, яким встановлено, що за адресами боржника ОСОБА_5 не виявлено ні боржника, ні проданого автомобіля.

22 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області із заявою про передання йому придбаного автомобіля, на що 23 вересня 2014 року отримав відповідь, що автомобіль перебуває у боржника.

Таким чином, передачі придбаного ОСОБА_4 на електронних торгах автомобіля «Audi Q7», 2007 року випуску, покупцеві так і не відбулося.

Згідно зі статтею 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Частиною четвертою статті 656 ЦК Українивстановлено, що до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (стаття 664 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини першої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частинами другою, третьою статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати; на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що відповідач ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області не передав ОСОБА_4 придбаний ним на електронних торгах товар - автомобіль «Audi Q7», 2007 року випуску, на що останній розраховував, беручи участь у таких торгах, що свідчить про істотне порушення договору виконавчою службою, дійшли обґрунтованого висновку про розірвання договору купівлі-продажу, оформленого у вигляді акта державного виконавця, із стягненням з виконавчої служби, як з продавця, сплачених позивачем, як покупцем, коштів за такий товар у розмірі 278 616 грн із урахуванням індексу інфляції у розмірі 114 724,78 грн та трьох процентів річних у сумі 5 312,79 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що сторонами договору купівлі-продажу є організатор торгів та їх переможець безпідставні, оскільки за змістом

статті 655 ЦК України сторонами такого правочину є продавець та покупець, а тому суди правильно поклали на виконавчу службу як продавця обов'язок зі сплати коштів за договором купівлі-продажу автомобіля.

Слід зазначити, що організатор електронних торгів, за змістом

пункту 1 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 (чинний на час проведення торгів), лише забезпечує здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Системи, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Таким чином, цим положенням не визначено повноваження організатора приймати грошові кошти за майно, що реалізується, та передати це майно після реалізації переможцю торгів, тобто покупцю.

Посилання в касаційній скарзі на пункт 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» помилкові, оскільки стосуються інших правовідносин - визнання публічних торгів недійсними та відновлення первісного стану сторін договору шляхом реституції.

Доводи касаційної скарги про те, що обов'язок із передачі придбаного позивачем транспортного засобу лежить на особі, якій передано його на відповідальне зберігання, безпідставні, оскільки за змістом

статті 662 ЦК України саме продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а не особа, яка зберігає це майно.

Доводи касаційної скарги про те, що документом, який підтверджує виникнення права власності є складений організатором протокол про проведені електронні торги є необґрунтованими, оскільки таким документом відповідно до пункту 8 розділу VIII вказаного вище Тимчасового порядку є акт державного виконавця.

При цьому доводів щодо розміру стягнутих судами коштів з виконавчої служби касаційна скарга не містить.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині стягнення з виконавчої служби сплачених позивачем коштів на придбання транспортного засобу із урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Разом з тим є обґрунтованими доводи в частині неправильного вирішення судами питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Аналіз статті 88 ЦПК України 2004 року свідчить про те, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Як вбачається із матеріалів справи, розмір позовних вимог ОСОБА_4 складав 413 317,57 грн, які задоволено в повному обсязі. При цьому з

ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області стягнуто з 398 653,57 грн, що становить 96,45 %, а з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України - 14 664 грн, що становить 3,55 %.

Таким чином, з ВДВС Іллічівського МУЮ в Одеській області на користь ОСОБА_4 підлягало стягнення 4 050,90 грн витрат на правову допомогу, а на користь держави - судовий збір у розмірі 3 524,28 грн, що складає 96,45 % задоволених позовних вимог. З ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_4 підлягало стягнення 149,10 грн витрат на правову допомогу та 129,72 грн судового збору на користь держави, що складає 3,55 % задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 жовтня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 липня

2017 року в частині розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, правонаступником якого є Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 4 050,90 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 3 524,28 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 149,10 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 129,72 грн.

В іншій частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області

від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта