АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №643/71/16-ц (категорія: спадкові)

Провадження №22-ц/790/2872/18

23 серпня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Московського районного суду міста Харкова від 06 березня 2018 року у складі судді Горбунової Я.М.

у цивільній справі (№643/71/16-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора

про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він і його родина постійно піклувалися про ОСОБА_6, він возив її на своєму автомобілі в лікарню, якщо вона про це просила. На прохання ОСОБА_6 він робив в її квартирі ремонтні роботи. Також він оплатив проведення кабельного телебачення в квартирі ОСОБА_6, а потім оплачував його, на прохання ОСОБА_6 купив їй певну побутову техніку. 29.08.2014 року ОСОБА_6 склала на його ім'я заповіт, посвідчений в 4 Харківській державній нотаріальній конторі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 скоротечно померла в лікарні. По приїзду до моргу позивач дізнався, що тіло ОСОБА_6 забрала ОСОБА_7 і швидко кремувала. При зверненні до 4 ХДНК позивач дізнався, що 26.06.2015 року ОСОБА_6 склала новий заповіт на користь ОСОБА_5, а в разі її смерті або відмови від спадщини- ОСОБА_3 Позивача зазначає, що ОСОБА_5 спорювала ОСОБА_6, чинила на неї тиск для отримання заповіту на своє ім'я і такий заповіт належить визнати недійним.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 просив визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5 (підпризначений спадкоємець - ОСОБА_3.), посвідчений 26.06.2015 року в 4 Харківській державній нотаріальній конторі.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 06 березня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5, посвідчений 26.06.2015 року в Четвертій Харківській державній нотаріальній конторі. Вирішено питання про розподіл судових витрат - стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 9093,20 грн., тобто по 4546,60 грн. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У якості доводів своїх вимог апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Зокрема, відповідач вказує на безпідставність доводів позивача, з якими погодився суд першої інстанції щодо складання спірного заповіту ОСОБА_6 під тиском відповідачів поза дійсною волею спадкодавця. При цьому апелянт заперечує відповідні обставини, та вважає їх недоведеними належними, допустимими та достатніми доказами.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, представник позивача подав відзив, у якому зазначав, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства, судом правильно застосовано норми матеріального права із додержанням норми процесуального.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року в редакції чинній на момент розгляду справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6.

При житті ОСОБА_6 хворіла на ряд хвороб. Згідно довідки Харківської міської поліклініки № 18 ОСОБА_6 знаходилась на диспансерному обліку у вказаному медичному закладі з 2002 року з діагнозом склероз судин головного мозку, хронічне порушення кровообігу головного мозку 11 ст. з вестибуло-атактичним та лікворно-гіпертензивним синдромами, ішемічна хвороба серця, дифузнийкардіосклероз, гіпертонічна хвороба 11 ст. СН 11 А, розповсюджений остеохондроз хребта, цукровий діабет 11 тип, легка течія. Протягом 2002-2015 років проходила неодноразове амбулаторне та стаціонарне лікування, призначалася підтримуюча терапія.

На праві особистої приватної власності ОСОБА_6 належала квартира АДРЕСА_1

Згідно заповіту, складеного та посвідченого в 4 ХДНК 29 серпня 2014 року за р.№ 4-108, ОСОБА_6 заповіла все належне їй майно ОСОБА_4

26 червня 2015 року ОСОБА_6 склала новий заповіт, посвідчений в 4 ХДНК за р.№ 4-838, яким скасувала попередній заповіт і заповіла все належне їй майно ОСОБА_5, а у разі її смерті до відкриття спадщини або відмови від спадщини - ОСОБА_3.

18 серпня 2015 року відповідачка ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори і з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6

Того ж дня ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори і з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за заповітом від 26.06.2015р.

10 листопада 2015 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_4 з проханням не видавати свідоцтво про спадщину після смерті ОСОБА_6 у зв'язку з оскарженням до суду заповіту від 26.06.2015р.

Більше із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтва на спадщину не видавалось, що підтверджується відповіддю Четвертої Харківської державної нотаріальної контори та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6.Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. (ст. 1233 ЦК України)

Відповідно до положень ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За змістом ст. 1244 ЦК України заповідач має право призначити іншого спадкоємця на випадок, якщо спадкоємець, зазначений у заповіті, помре до відкриття спадщини, не прийме її або відмовиться від її прийняття чи буде усунений від права на спадкування, а також у разі відсутності умов, визначених у заповіті (стаття 1242 цього Кодексу). Під призначеним спадкоємцем може бути будь-яка особа, визначена у статті 1222 цього Кодексу, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний заповіт був складений ОСОБА_6 проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї тиску з боку відповідачів по справі.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_4 з позовом до суду, та ст.ст. 12, 81 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про те, що волевиявлення ОСОБА_6 під час складення оспорюваного заповіту було не вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Висновки суду першої інстанції про зворотнє фактично ґрунтуються на припущеннях, заснованих на показаннях позивача, його близьких осіб та знайомих, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Не доводить вказаних обставин той факт, що позивач надавав допомогу ОСОБА_6 за її життя, а також, що свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знали зі слів ОСОБА_6 про те, що остання склала заповіт на ім'я ОСОБА_4 та вона їм не повідомляла про намір скласти заповіт на чиєсь інше ім'я, зокрема, на користь відповідачів, а також інші факти повідомлені вказаними свідками.

З приводу відповідних захворювань ОСОБА_6, з якими вона була доставлена в день смерті до 05.08.2015 року до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №7», то з цього приводу померла знаходилась на обліку в Харківській міській поліклініці № 18 ще з 2002 року, тобто вказані хвороби мали хронічний характер (т. 1 а.с. 102, 103, 125)

Безпідставними є висновки суду першої інстанції і про порушення процедури надання матеріалів для проведення судово-почеркознавчої експертизи, адже, як вбачається з аркушів 1-2 висновку №9524/13406 від 31.07.2017 року відповідні матеріали, зокрема перший примірник заповіту, надійшли до експертної установи разом з супровідними листами суду та відповідали їх змісту (т. 2 а.с. 32). Крім того, у текстовому змісті першого та другого примірників заповіту відмінності відсутні.

Вказаним висновком експерта підтверджено, що перший (наявний у відповідачів) та другий (міститься в матеріалах нотаріальної справи) примірники заповіту від 26.06.2015 року підписані ОСОБА_6

При цьому згідно пояснень державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори унотаріуса не було жодних сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_6, яка звернулася до нотаріуса 26.06.2015 року, за посвідченням заповіту. Також у нотаріуса не виникло жодних підозр, що особа страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. При посвідченні заповіту від 26.06.2015 року заповідач перебувала при здоровому розумі, ясній пам'яті та діяла добровільно, без буді якого до того примушування, як фізичного так і морального, розуміла значення свої дій та правові наслідки заповіту, володіла українською мовою, що дає можливість правильно зрозуміти текст заповіту, особисто читала та підписувала заповіт (про що свідчить особистий підпис заповідача в тексті заповіту, який був нею прочитати вголос та підписаний власноручно). Заповідачу нотаріусом неодноразово було роз'яснено зміст ст. ст. 207, 1235, 1241, 1244, 1248, 1253, 1254, 1307 Цивільного кодексу України. Для процедури посвідчення заповіту та для роз'яснення відповідних норм законодавства з метою встановлення особи, дійсний намір заповідача та його дієздатність, нотаріус приділив достатньо уваги та часу. (т. 1 а.с. 166-167)

Також не доведеним є факт складання спірного заповіту ОСОБА_6 під впливом тяжкого становища. Ці обставини спростовуються показаннями свідків та самого позивача про те, що ним надавалась допомога та здійснювався догляд за ОСОБА_6

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та відповідно порушення ОСОБА_5 та ОСОБА_3 його прав та інтересів, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то понесені відповідачем судові витрати у вигляді судового збору за її подачу підлягають стягненню з позивача на його користь.

Керуючись ст.ст. 2, 141, п.2 ч.1 ст.374, ст. 381-384, 389 ЦПК України, (в редакції закону №2147- VІІІ від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 06 березня 2018 року скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 730,80 грн. (сімсот тридцять грн. 80 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна