Справа № 462/4696/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/567/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лучко Ірини Ярославівни про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним у якому просила:

визнати недійсним договір дарування 2/3 часток квартири за адресою: АДРЕСА_3, який був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 від 28 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я.;

скасувати реєстрацію права власності на 2/3 часток квартири за адресою: АДРЕСА_3, за ОСОБА_2, номер 30735207 від 02 серпня 2016 року, проведену на підставі договору дарування 2/3 часток квартири, який був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 від 28 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лучко Ірини Ярославівни про визнання договору дарування недійсним.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідач користуючись немічним станом батька ізолювала його від близьких людей, не давала можливості спілкуватися з ним, брати участь в утриманні, перешкоджала у наданні якісної медичної допомоги. Суд не взяв до уваги показань свідків відповідача але й не спростовує їх.

Зазначає, що у даному випадку Дарувальник ОСОБА_7, як особа похилого віку, який за станом здоров»я потребував стороннього догляду та матеріальної допомоги, міг погоджуватись на передачу своєї частки квартири у власність відповідача лише за умови отримання довічного утримання.

Враховуючи, що після укладення оспорюваного договору дарування Дарувальник продовжував проживати у спірній квартирі до своєї смерті, передача квартири фактично не відбулася,Дарувальник не розумів, що укладає договір дарування, а не договір довічного утримання.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судове засідання ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

03 грудня 2018 року від адвоката ОСОБА_6 поступило клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 06 грудня 2018 року у зв»язку із зайнятістю іншими судовими процесами.

Зазначене клопотання відхилено колегією суддів з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, розгляд справи в суді апеляційної інстанції було призначено на 08 листопада 2018 року на 14 год.45 хв.

08 листопада 2018 року поступило клопотання від адвоката ОСОБА_6 про відкладення розгляду даної справи у зв»язку із його зайнятістю в інших справах (а.с.226).

Зазначене клопотання було колегією суддів задоволено, розгляд справи було відкладено на 06 грудня 2018 року на 15 годину.

Тому подача адвокатом ОСОБА_8 клопотання про чергове відкладення розгляду справи розцінюється як дії, що спрямовані на безпідставне затягування справи, що є порушенням ст.6 Європейської конвенції з прав людини, щодо розгляду справи упродовж розумного строку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, щодо заперечення на апеляційну скаргу перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦПК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають слугувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов»язань, які виникли з правочину, і не пов»язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому)безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов»язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 є рідними сестрами і їх мамою була ОСОБА_9, а батьком ОСОБА_7 /а.с.11, 12, 33, 34/.

Спочатку сім"я ОСОБА_7 проживала у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1.

У 1991 році батько сторін отримав трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 в яку переїхав проживати разом з дружиною і донькою ОСОБА_11, а у квартирі АДРЕСА_1 залишилися проживати ОСОБА_4 разом з чоловіком і донькою.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 10.01.1997р., квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 /а.с.36/.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року /а.с.9/.

З довідки про склад сім"ї та прописку від 06.09.2017р. вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано дві особи: ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_12 ОСОБА_7 був зареєстровний за даною адресою до дня смерті, 16.03.2017р.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 після смерті дружини ОСОБА_9 успадкував 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 житловий будинок №393 з усіма господарськими будівлями та спорудами в с.Городиславичі Пустомитівського району Львівської області, та земельну частку (пай) без визначення меж цієї частки в натурі в с.Городиславичі Пустомитівського району Львівської області.

ОСОБА_7 09.06.2008р. склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві приватної власності частину квартири АДРЕСА_2 заповів своїй доньці ОСОБА_2; житловий будинок №393 з усіма господарськими будівлями та спорудами в с.Городиславичі Пустомитівського району Львівської області, земельну ділянку в с.Городиславичі Пустомитівського району Львівської області та земельну частку (пай) без визначення меж цієї частки в натурі в с.Городиславичі Пустомитівського району Львівської області заповів своїм дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожній /а.с.37/.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, після складання ОСОБА_7 зазначеного заповіту між сторонами погіршилися відносини, стали виникати суперечності і сварки, оскільки ОСОБА_4 не погоджувалася з тим, що батько свою частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 заповів сестрі ОСОБА_2, у зв'язку з чим в 2008 році відповідачка з чоловіком стали проживати окремо від батька і з того часу сторони фактично не спілкувалися.

Між тим, за життя ОСОБА_7 постійно висловлював свою волю про те, що спірна квартира буде належати доньці ОСОБА_2, оскільки доньці ОСОБА_4 він залишив квартиру по АДРЕСА_2, що ОСОБА_4 вважала несправедливим, оскільки у неї є троє дітей, а у сестри дітей не має.

Деякий час до осені 2015 року з ОСОБА_7 у спірній квартирі проживала донька позивачки - ОСОБА_13 разом з своїм чоловіком. В 2015 році ОСОБА_7 став хворіти і восени 2015 року відповідачка з чоловіком повернулася жити у спірну квартиру до батька.

В березні 2016 року ОСОБА_7 встановили діагноз: «рак прямої кишки 4 стадії», проте від хірургічного втручання він відмовився. До 2017 року ОСОБА_7 сам себе обслуговував, купував продукти, виходив на вулицю, спілкувався з сусідами і друзями, ходив в гості до доньки ОСОБА_4, приймав рідних у себе вдома. За півтора місяці до смерті стан здоров»я ОСОБА_7 погіршився і він зліг. Під час хвороби належний догляд ОСОБА_7 забезпечували відповідачка разом з чоловіком.

16 березня 2017 року ОСОБА_7 помер.

Наведене стверджується показаннями позивачки, відповідачки, допитаної як свідок, свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, випискою з історії медичної хвороби №2643 /а.с.50/, свідоцтвом про смерть від 16.03.2017р. /а.с. 10/ довідкою про причину смерті від 17.03.2017 року /а.с.52/.

Також встановлено, що 28.07.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 2/3 часток квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. і зареєстрований в реєстрі за № 1561 /а.с.40/.

Згідно умов договору ОСОБА_7 подарував своїй доньці ОСОБА_2, а остання прийняла в дарунок 2/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається з тексту договору такий підписано сторонами в присутності нотаріуса, особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність дарувальнику частини квартири перевірено.

Після укладення договору дарування 2/3 часток квартири відповідачка зареєструвала своє право власності на вказану частку у передбаченому законом порядку 02.08.2016 р. /а.с. 41, 47/.

Системний аналіз зазначених доказів в їх сукупності дають свідчить про відсутність обставин, які вказують на помилку ОСОБА_7 зокрема, неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення при укладенні договору дарування 2/3 часток квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Волевиявлення ОСОБА_7 незважаючи на його вік, стан здоров»я та наявність єдиного житла при укладенні договорів дарування від від 28 липня 2016 року було вільним та відповідало його внутрішній волі, зміст правочинів не суперечив вимогам ЦК України, а також моральним засадам суспільства (будинок не був подарований чужій людині).

Тому немає підстав застосовувати правові позиції Верховного Суду України висловлені у постановах від 11 листопада 2015 року №6-1124цс15, від 16 березня 2016 року №6-93цс16, від 27 квітня 2016 року №6-372цс16), оскільки обставини у даній справі різняться від цих справ.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.