Ухвала

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 2-2220/2007

провадження № 61-39451ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на постанову Апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Кушнірової Т. Б., Базовкіної Т. М.,

ОСОБА_5, від 29 травня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Миколаївської області у тому ж складі колегії суддів

від 12 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста МиколаївГоловного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста МиколаївГоловного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульський ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області).

Скарга мотивована тим, що на виконанні в Інгульському ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_7 на його користь суми боргу. 02 лютого 2018 року він звернувся із скаргою до начальника виконавчої служби на бездіяльність державного виконавця та просив притягнути його до дисциплінарної відповідальності, оскільки той у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження»

(далі - Закон) не проводив перевірку майнового стану боржника протягом лютого - вересня 2017 року, як це передбачено частиною восьмою

статті 48 Закону, не виконав свого обов'язку щодо звернення стягнення на житлове приміщення, яке належить боржнику на праві власності. Крім того, неналежне виконання державним виконавцем вимог Закону призвело до відмови судом в задоволенні подання щодо примусового доступу до житла боржника. Проте, начальник відділу не відреагував на допущені державним виконавцем порушення, не здійснив належного та ефективного контролю за діями державного виконавця, в провадженні якого перебувало зведене виконавче провадження щодо стягнення коштів із ОСОБА_7

Посилаючись на вищевикладене, заявник просив визнати неправомірною бездіяльність начальника Інгульського ВДВС та зобов'язати здійснити контроль у виконавчому провадженні за скаргою відповідно до вимог

статті 74 Закону.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва у складі судді Рум'янцевої Н. О. від 12 квітня 2018 року у задоволенні скарги

ОСОБА_6 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявлених вимог, оскільки вони не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано і винесено нову постанову про задоволення скарги. Визнано неправомірною бездіяльність начальника Інгульського ВДВС

м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, що полягає у відсутності контролю за діями державного виконавця Лисенко К. М., в провадженні якої знаходилось зведене виконавче провадження про стягнення коштів із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 Зобов'язано начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області виконати вимоги

статті 74 Закону в частині належного контролю у зведеному виконавчому провадженні № 52426979.

08 червня 2018 року додатковою постановою Апеляційного суду Миколаївської області стягнуто із Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області на користь ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 тис. грн.

Судові рішення суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що начальником виконавчої служби ОСОБА_8 у порушення вимог частини четвертої статті 74 Закону та посадових обов'язків, жодних дій, спрямованих на своєчасність, правильність та повноту виконання судового рішення державним виконавцем, забезпечення дієвого контролю за здійсненням виконавчих дій, в тому числі шляхом надання державному виконавцю доручень та вказівок, тощо не вчинено, що є підставою для визнання його бездіяльності протиправною. Крім того, заявник поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 тис. грн, що підтверджується відповідними доказами, а тому вони підлягають стягненню з державної виконавчої служби.

У касаційній скарзі Інгульський ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, щодержавним виконавцем здійснювалися всі необхідні заходи, спрямовані на реальне виконання судового рішення, а начальником виконавчої служби здійснювався контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення державним виконавцем.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що на виконанні Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області знаходиться зведене виконавче провадження

№ 524266979 з примусового виконання виконавчого листа від 20 листопада 2007 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі

331 746 грн 05 коп.; виконавчого листа від 02 квітня 2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 231 679 грн 08 коп. боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за користування коштами 26 916 грн 94 коп. та судових витрат; виконавчого листа від 21 листопада 2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 коштів в розмірі 84 063 грн 67 коп., 3% річних в сумі 21 740 грн 60 коп., та 1 178 грн 04 коп. судових витрат.

Боржник не виконує судове рішення щодо сплати боргу.

Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Законувиконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Законувиконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 74 Закону передбачено, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Суд апеляційної інстанції установив, що державним виконавцем після здійснення запитів у лютому-березні 2017 року, до серпня 2017 року не здійснювалися передбачені частиною восьмою статті 48 Закону виконавчі дії щодо перевірки майнового стану боржника, а саме не робилися не рідше ніж один раз на два тижні запити для виявлення рахунків боржника та не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Встановивши зазначені вище обставини, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що начальником Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_8 у порушення вимог частини четвертої статті 74 Закону та посадових обов'язків, жодних дій, спрямованих на своєчасність, правильність та повноту виконання судового рішення державним виконавцем, забезпечення дієвого контролю за здійсненням виконавчих дій, в тому числі шляхом надання державному виконавцю доручень та вказівок, тощо не вчинено, а тому вимоги стягувача є обґрунтованими.

Даючи оцінку діям начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, апеляційний суд, врахувавши, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, обов'язковість виконання судових рішень є складовою права на справедливий судовий захист, невиконання рішення протягом тривалого часу порушує конституційну гарантію прав і свобод стягувача на справедливий судовий захист упродовж розумного строку, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення поданої ОСОБА_6 скарги.

Надмірне та тривале виконання судових рішень органами ДВС свідчить про відсутність ефективних виконавчих дій, що у подальшому може призвести до неможливості виконання судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що державним виконавцем здійснювалися всі необхідні заходи, спрямовані на реальне виконання судового рішення, а начальником виконавчої служби здійснювався контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення державним виконавцем, є необґрунтованими та спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Миколаївської області

від 12 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта