Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 761/17647/13-ц

провадження № 61-18402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого

2017 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 16 серпня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6, було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4028, за умовами якого кредит надавався банком окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості до 1 652 000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 15 серпня

2017 року, на умовах визначених кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором

16 серпня 2007 року між банком тa відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передана чотирикімнатна квартира НОМЕР_1, загальною площею 211,30 кв.м, житловою площею 131,60 кв.м, яка знаходиться по АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що боржник порушив виконання зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на

22 квітня 2013 року становить 2 629 949,97 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 596 139,39 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 882 469,26 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 35 645,79 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 115 695,53 доларів США, позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 16 серпня 2007 року № 10-29/4028 у розмірі 8 000 000,00 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру

НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» та вирішити питання судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 16 серпня 2007 року

№ 10-29/4028 у розмірі 8 000 000,00 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на чотирьохкімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 211,30 кв.м, житловою площею 131,60 кв.м, яка знаходиться на АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 3 441,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв?язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов?язань ОСОБА_4 перед позивачем станом на 22 квітня 2013 року утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов?язань.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задоволено.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 3 785,10 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а суд не наділений повноваженнями вирішувати питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки це є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У лютому 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року та залишити в силі заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2013 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» має право на набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом з матеріалами цивільної справи

№ 761/17647/13-ц передана до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач не дотримався процедури набуття права власності на предмет іпотеки, який визначений в іпотечному договорі та в статті 37 Закону України «Про іпотеку», що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська