Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 305/489/14-ц

провадження № 61-4682св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Кузнєцова В. О., Луспеника Д. Д.,

ПогрібногоС. О., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року у складі судді Ємчук В. Е. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Фазикош Г. В., Панька В. Ф., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 1270 на суму 59 400,00 доларів США під 12,9 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 12 серпня 2027 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та TOB «Кредитні ініціативи» укладений договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до пункту 2.2 цього договору внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення.

Своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами відповідач належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01 лютого 2014 року у неї виникла прострочена заборгованість за кредитом, а саме: заборгованість за кредитом - 57 170,00 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 01 лютого 2014 року складає

456 959,81 грн, заборгованість за відсотками - 36 198,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2014 року складає 289 337,09 грн, пеня - 5 437,59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2014 року складає 43 462,66 грн.

Посилаючись на вказані обставини ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі

789 759,56 грн.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2007 року відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що хоча умовами кредитного договору погоджено кінцевий строк його виконання позичальником, однак у подальшому цей строк було змінено у зв'язку зі зверненням до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості. Після прийняття відповідного рішення суду припинився обов'язок позичальника сплачувати чергові платежі та виник обов'язок дострокового повернення кредиту в повному обсязі та відсотків за фактичний час користування ним.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено. Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У грудні 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник на момент подання позову про стягнення боргу не міг виконати судове рішення від 18 жовтня 2010 року від власного імені без здійснення процесуальної заміни сторони в судовому порядку навіть при наявній можливості замінити кредитора на договірних засадах після ухвалення рішення та поза межами виконавчого провадження. Крім того, товариство зазначило, що не зобов'язане підтверджувати свої вимоги за нарахованими відсотками фінансовою звітністю, витребуваною ухвалою суду, оскільки відповідач не є особою, на вимогу якої розкриваються відомості бухгалтерського обліку, тому заявник вирішив захистити відомості конфіденційного характеру від ризику незаконного їх поширення та не надав їх суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 14 червня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 18 квітня 2018 року касаційне провадження у справі зупинено на підставі пункту 1 частини першої статті 252 ЦПК України до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі

№ 310/11534/13-ц, постановлених у подібних правовідносинах.

Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 29 серпня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи».

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 13 серпня 2007 року між ПАТ «Промінвестбанк» та

ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 1270 на суму 59 400,00 доларів США під 12,9 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 12 серпня 2027 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та TOB «Кредитні ініціативи» укладений договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до пункту 2.2 цього договору внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначало, що своїх зобов'язань позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом, яка складається з: 57 170,00 доларів США (456 959,81 грн) - борг за кредитом, 36 198,81 доларів США (289 337,09 грн) - борг за відсотками, 5 437,59 доларів США (43 462,66 грн) - пеня.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2014 року провадження у цій справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором закрито з підстав, передбачених частиною другою статті 205 ЦПК України.

Підставою закриття провадження у справі стала наявність рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2010 року у справі № 2-467/10, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Промінвестбанк» борг за кредитними договорами №№ 1269, 1270, 1271 у розмірі

1 551 562,95 грн, а саме: звернено стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 30 вересня 2014 року ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2014 року про закриття провадження у справі скасовано в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 36 198,81 доларів США (289 337,09 грн) та пені у розмірі 5 437,59 доларів США (43 462,66 грн), що утворилися станом на 01 лютого 2014 року і в цій частині справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Банк скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а тому пред'явлені до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що рішенням суду у справі № 2-467/10 достроково стягнуто з позичальника заборгованість за кредитними договорами та змінено строк виконання зобов'язання, тому нарахування пені на суму не погашеної позичальником заборгованості за кредитом, достроково стягнутої за рішенням суду, законодавством не передбачено, у такому випадку кредитор має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що позивач надав розрахунок заборгованості, який здійснений з 17 грудня 2012 року, при тому, що позивач просив стягнути відсотки та пеню за весь час користування кредитом, а саме з 13 серпня 2007 року, однак наданий до позовної заяви розрахунок не містить періодів нарахувань, їх способу та інших деталей, а витребуваний ухвалою суду детальний розрахунок позивачем не наданий, отже, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження нарахованої заборгованості за відсотками та пені. З таким висновком обґрунтовано погодився й апеляційний суд.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент подачі позову заявник не міг виконати рішення від 18 жовтня 2010 року від власного імені без здійснення процесуальної заміни сторони в судовому порядку, після ухвалення судового рішення та поза межами виконавчого провадження не заслуговують на увагу, оскільки відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору у випадках, встановлених законом, а тому позивач не позбавлений права набути статус сторони виконавчого провадження в рамках виконання рішення.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: В. О. Кузнєцов

Д.Д. Луспеник

С.О. Погрібний

Є.В. Синельников