ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4404/13-ц Номер провадження 22-ц/814/739/18Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Панченка О.О.,

секретар: Кальник А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 26 грудня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради, територіальної громади в особі Полтавської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Перша Полтавська державна нотаріальна контора, Приватне підприємство "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визнання права власності на добудову;

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення ідеальної частки права одного із співвласників на житловий будинок та визнання права власності на дану частку за іншими співвласниками;

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Окьябрської районної у м.Полтаві ради, ОСОБА_4, Перша Полтавська державна нотаріальна контора, Приватне підприємство "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У 2013 році ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1. Згодом уточнив позовні вимоги - про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом на частину житлового будинку після смерті свого батька, який набув це майно у порядку спадкування за законом після свого батька (діда позивача), але відповідне право не оформив. А саме, просив визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року. У зв'язку з наведеним, також просив скасувати попередньо видане йому свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.10.2004 року, оскільки в ньому неправильно визначена частка у спадковому майні, яким є спірний житловий будинок. Крім того, просив визнати за ним право власності у порядку ч.1 ст.344 ЦК України на частину спірного житлового будинку, яка не була прийнята іншими спадкоємцями, на здійснені його батьком прибудови та виділити йому в окремий об'єкт частину в спірному житловому будинку та земельну ділянку.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просили припинити право власності померлого ОСОБА_8 на 1/3 частину спірного житлового будинку та визнати за ними право власності по 2/18 ідеальні частки після припинення права власності померлого ОСОБА_8 у порядку ст.ст.331, 357 ЦК України та виділити в окремий об'єкт належну позивачам частину у спірному житловому будинку. В обґрунтування позову зазначили, що будинок, придбаний 02.09.1959 року, було розібрано двома співвласниками ОСОБА_9 та ОСОБА_2, ними і почалася побудова нового одноквартирного будинку А-1, площею 48 кв.м. ОСОБА_8 від побудови спільного будинку відмовився. Згідно уточненого позову, ОСОБА_2 просила встановити право спільної часткової власності та виділити їй в окрему одиницю 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в будинку під літ. «А-1»; встановити порядок користування (виділити) їй 1/2 частку земельної ділянки, на якій знаходиться виділена в натурі частина її будинку.

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадок за законом на 6/18 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову зазначила, що вона є дружиною померлого ОСОБА_8, якому згідно договору купівлі-продажу належала 1/3 частка спірного домоволодіння. Вказана частка є об'єктом спільної власності подружжя.

Ухвалою суду від 28.04.2017 року замінено померлого відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову ОСОБА_6 на її правонаступника спадкоємця ОСОБА_2

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 26 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Окьябрської районної у м.Полтаві ради, територіальної громади в особі Полтавської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Перша Полтавська державна нотаріальна контора, Приватне підприємство "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визнання права власності на добудову - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення ідеальної частки права одного із співвласників на житловий будинок та визнання права власності на дану частку за іншими співвласниками - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Окьябрської районної у м.Полтаві ради, ОСОБА_4, Перша Полтавська державна нотаріальна контора, Приватне підприємство "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування - відмовлено.

Рішення оскаржено ОСОБА_2, яка вважає ного незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні її вимог та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Також зазначає, що судом невірно зроблено висновки про те, що житловий будинок, який було придбано ОСОБА_9 та його синами ОСОБА_2 і ОСОБА_8 в 1959 році, зруйновано, і спадкове майно відсутнє; також вважає неналежним доказом роз'яснення представника БТІ щодо відсутності права власності на майно.

Не погодився з рішенням районного суду також ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні його позову та направити справу до місцевого суду на новий розгляд. У скарзі ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з твердженням суду, що старий будинок був розібраний саме двома співвласниками ОСОБА_9 та ОСОБА_2, якими надалі і почалася побудота враховуючи, що апеляційні скарги не містять доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасуваннява нового.

Вказує на те, що у ОСОБА_5 відсутні правова підстава вимагати 1/3 частину спадкового майна, вона не є спадкоємцем першої черги.

Зазначає, що у рішенні суду не зрозуміло чи перереєстровувася чи не перереєстровувася новозбудований житловий будинок літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні її апеляційної скарги, у зв'язку з безпідставністю, недоведеністю, відсутністю доказів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірне домоволодіння по АДРЕСА_2, відповідно до договору купівлі-продажу від 02.09.1959 року, належало ОСОБА_9 та його синам: ОСОБА_2 і ОСОБА_8 по 1/3 частині кожному (т.1 а.с.214-215 - договір купівлі-продажу, а.с.121 - витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З пояснень сторін та їхніх представників, наданих в суді першої інстанції, слідує, що належна померлому на підставі договору купівлі-продажу 1/3 частина домоволодіння, придбана ним у шлюбі з ОСОБА_11, стала об'єктом спільної власності подружжя, а саме: по 1/6 частині. Спадкоємцями належної померлому ОСОБА_9 1/6 частини житлового будинку, як спадкового майна, стали його дружина та сини ОСОБА_2 і ОСОБА_12, які проживали на момент смерті спадкодавця з ним, відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР фактично прийняли спадщину в рівних частинах по 1/8 (1/6:3=1/18). Після чого частики співвласників будинку розподілились наступним чином: дружина ОСОБА_11 - 4/18 (1/6 + 1/18); син ОСОБА_2 - 7/18 (1/3 + 1/18) ; син ОСОБА_12 - 1/18; син ОСОБА_8 - 6/18, що дорівнює 1/3 частині. Частка останнього не змінилась, тому що він спадщину не прийняв, оскільки із заявою про прийняття спадщини не звертався, не проживав із спадкодавцем на момент смерті.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (т.1 а.с.134), заповіту за життя не склала, тому на належні їй 4/18 частин спірного житлового будинку відкрилась спадщина за законом, яку фактично прийняли по 2/18 частини два сини ОСОБА_2 та ОСОБА_12, які проживали разом із спадкодавцем на момент його смерті. Після чого частки співвласників будинку розподілились наступним чином: ОСОБА_2 - 3/6 (7/18+2/18=9/18); ОСОБА_12 - 1/6 (1/18+2/18=3/18); ОСОБА_8 - 6/18, що дорівнює 1/3. Частка останнього не змінилась, тому що він спадщину не прийняв, оскільки із заявою про прийняття спадщини не звертався, не проживав із спадкодавцем на момент смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_8 (т.1 а.с.130). Після його смерті відкрилась спадщина за законом на 6/18 часток спірного майна. Після його смерті залишився спадкоємець першої черги, а саме: дружина ОСОБА_5, яка прийняла спадщину й оформила свої спадкові права в нотаріальній конторі (т.4 а.с.44).

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи ПП ПБТІ «Інвентаризатор», за адресою: АДРЕСА_1 (стара назва вул. Реміснична, 17/5) первинна інвентаризація об'єкту нерухомого майна проведена 29.05.1957 року. Об'єкт складався з житлового будинку літ. «А-1», глиноплетневого, мазаного, критого толю з тамбуром на дві кімнати 1938 року побудови, загальною площею 26,57 кв.м, житловою площею 22,59 кв.м, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Полтавською державною нотаріальною конторою від 02.09.1959 року за №4-1574 (т.8 а.с.223).

Рішенням №355 виконавчого комітету Октябрської районної ради депутатів трудящих від 20.06.1961 року надано дозвіл ОСОБА_9, ОСОБА_2 і ОСОБА_8 на будівництво нового одноквартирного житлового будинку замість старого по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.122).

Старий будинок був знищений та побудований новий житловий будинок літ. А-1, площею 66,6 кв.м (стіни-саман, обкладений цеглою), який в експлуатацію не приймався, згідно матеріалів інвентаризаційної справи. Розмір вкладу не визначався, частки не розраховувалися та не визначалися, а право не оформлялося. Право власності на новозбудований житловий будинок літ.А-1 у встановленому законом порядку не ніким з сторін не набувалося, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку їм відповідними органами не віділялася. (т.8 а.с.162).

Спірні правовідносини виникли у сторін по справі щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після померлих ОСОБА_9, ОСОБА_2 і ОСОБА_8, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 яке фактично вже не існувало і про цей факт сторони знали і цей факт встановлений судом першої інстанції.

Відповідно до пунктів 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР в редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, коло спадкоємців за законом, відмова від спадщини.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року "Перша черга спадкоємців за законом" ч.1 - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно ст. 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, - при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Згідно до положень ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Статтею 561 ЦК 1963 р. було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України в редакції, яка набрала законної сили з 01.01.2004 року, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України в редакції, яка набрала законної сили з 01.01.2004 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що житловий будинок, який було придбано ОСОБА_9 та його синами: ОСОБА_2 і ОСОБА_8 в 1959 році, зруйновано, а право власності на новозбудований будинок разом з добудовами та право власності чи користування на земельну ділянку сторонами у встановленому законом порядку не набувалися, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про, визнання права власності на будинок та на добудову у порядку спадкування, оскільки відсутнє спадкове майно.

Згідно зі ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Факт знесення житлового будинку сторонами не оспорюється. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що зазначений житловий будинок, який належав спадкодавцям, до цього часу знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 суду надано не було.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати лише стосовно нерухомих речей, які є об'єктами матеріального світу, в зв'язку з чим щодо них може бути реалізовано право власника володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном.

Проте, нерухоме майно, яке належало спадкодавцям по 1/3 частці, знищено, отже право власності щодо вказаного нерухомого майна підлягало припиненню в установленому законом порядку, але такі дані в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч.ч.1-4 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено до домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди, може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Дані про наявність згоди співвласника спірного будинку ОСОБА_8 чи його спадкоємців на здійснення іншими співвласниками добудов в матеріалах справи відсутні, тому суд вірно визнав вимоги ОСОБА_3 про збільшення частки позивача внаслідок здійснених за власний рахунок прибудов згідно з ч.4 ст.357 ЦК України безпідставними та необґрунтованими.

З цих підстав правильно визнано судом необґрунтованими і вимоги ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право на спадщину, виданого йому 06.10.2004 року на 1/6 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель, що знаходяться в в АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці, де площа землекористування не зазначена (т.8 а.с.20).

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається та позивачами не надані докази про належність їм на праві власності домоволодіння із зазначеною у позовах площею, складом приміщень, та на праві власності чи користування земельної ділянки по АДРЕСА_1

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Оскільки, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначив, що сторонами не доведено належними та допустимим доказами їх право власності на вказане нерухоме майно, а виготовлені на замовлення сторін ціла низка технічних паспортів на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 технічні дані яких фактично суперечать один одному, що, також, підтвердилось повідомленням Старшого судового експерта про неможливість проведення судової оціночно-будівельної, будівельно- технічної експертизи від 20.11.2019 року, призначеної ухвалою суду апеляційної інстанції, не є підставою для вирішення питань права власності на спірне майно.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що сторонами не надані докази належностї їм на праві власності домоволодіння із зазначеною у позовах площею, складом приміщень, та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 правильними є висновки місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що сторонами обраний не вірний спосіб захисту порушених прав, так як для вирішення спору по суті необхідно сторонам вирішити питання про набуття права користування чи власності на земельну ділянку та права власності на новозбудований будинок з прибудовами по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку, а не шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування на новозбудоване бунковолодіння, якого фактично не може бути спадковим.

Доводи апеляційний скарг ОСОБА_2, та ОСОБА_3 не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до обгрунтувань позовних заяв, а тому суд апеляційної інстанції не приймає їх до уваги.

На підставі наведеного , колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 26 грудня 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.О. Панченко