Провадження №22-ц/812/502/18
П О С Т А Н О В А
Іменем України

18 грудня 2018 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Коломієць В.В. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 472/722/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Веселинівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Тустановського Андрія Олександровича у приміщенні цього суду 23 жовтня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и л а :

У липні 2018 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що 22 квітня 2003 р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який за рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2012 р. розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням того ж суду в той же день з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі Ѕ частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2012 р. до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначав, що на даний час не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів, оскільки в нього погіршився стан здоров`я, а також ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син від іншого шлюбу.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за вказаним судовим рішенням на користь відповідача на утримання дитини з розміру 1/2 частини усіх видів його доходів щомісяця на 1/4 частину.
В судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутність, в якій позов підтримано повністю.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких зазначила, що позивач злісно ухиляється від сплати аліментів і за період з 17 вересня 2012 р. по 01 березня 2018 р. має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 109 682 грн. 27 коп. Значні витрати на лікування позивач належними доказами не підтвердив. Вона ніде не працює, доходів не має, а аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких обставин позов визнала частково та просила зменшити розмір аліментів з 1/2 частини до 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2018 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач має заборгованість з виплати аліментів в сумі 120 851 грн. 27 коп., положення ч. 2 ст. 182 СК України не можуть бути застосовані до вирішення даного спору, оскільки регулюють відносини з призначення аліментів, але не зміни їх розміру. Крім того, ст. 192 СК України не передбачає зменшення розміру аліментів саме у двічі, як вирішив суд.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що обставини щодо наявності заборгованості по аліментам не є предметом даного спору, розмір визначених судом аліментів є достатнім для фізичного, інтелектуального, духовного, культурного розвитку дитини і доказів іншого відповідачем не надано, твердження апелянта про відсутність у неї доходів не покладає на позивача обов`язку утримувати і її, у скарзі не зазначено, які саме порушення норм матеріального та процесуального права допустив суд першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2012 р., та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з відповідачкою ОСОБА_1 .

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2012 р. з ОСОБА_2 постановлено стягнути на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 та отримує грошове забезпечення, середньомісячний розмір якого становить 7933,46 грн., що підтверджується довідкою про грошове забезпечення від 11 липня 2018 р. № 197.

ОСОБА_2 06 квітня 2015 р. уклав шлюб з ОСОБА_5 .

Від цього шлюбу позивач має сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 27 червня 2018 р. № 1619/02-12 позивач проживає в АДРЕСА_1 . До складу його сімї входять дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно медичних довідок позивач 27 липня 2016 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в ВМКЦЦР м. Вінниця з діагнозом «СКХ, хронічний вторинний пієлонефрит в стадії запалення». Була проведена операція контактна літотрипсія в нижньої третини лівого сечоводу. 24 січня 2018 р. перебував на стаціонарному лікуванні в в/ч НОМЕР_2 м. Миколаїв, з діагнозом: сечо-кам`яна хвороба, мікролітіаз правої нирки, без порушення функції. Доброякісна гіперплазія передміхурової залози першого ступеня, з незначним порушенням функції. Хронічний простатит з камінням з незначним порушенням функції. НЦД по гіпертонічному типу.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 , посилаючись на зміни, які відбулися у його сімейному стані (укладення шлюбу, народження сина), погіршенням стану здоров`я, просив про зменшення розміру аліментів, стягнутих на користь відповідача.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 р. та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 27 цієї Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття,

Згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).
Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як роз`яснено в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи питання зміни розміру аліментів, суд має оцінювати, чи відбулися зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або отримувача аліментів, а також наявність інших обставин, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів.

Проаналізувавши зазначені положення закону та встановлені обставини справи, давши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку, що зміни у сімейному стані позивача, наявність у нього іншої малолітньої дитини, погіршення стану здоров`я свідчать про наявність передбачених ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру стягнутих з позивача аліментів з Ѕ частки усіх видів заробітку до ј частки, що буде достатнім для гармонійного розвитку дитини сторін.

При цьому суд вірно не взяв до уваги та відхилив заперечення відповідача про те, що аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) позивача не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки будь-яких належних доказів на підтвердження зазначеної обставини відповідачка суду не надала, а змінений розмір аліментів перевищує визначений ст. 182 СК України мінімум.

Колегія суддів погоджується з таким обґрунтуванням. До того ж відповідач не надала жодного доказу щодо свого матеріального стану та витрат, які вона щомісяця несе на утримання дитини.

Колегія суддів відхиляє аргументи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 182 СК України як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права, оскільки дана норма закону є загальною щодо регулювання питань визначення розміру аліментів.

Також безпідставним є доводи в апеляційній скарзі про те, що ст. 192 СК України не передбачає зменшення розміру аліментів до ј частки заробітку, оскільки застосування цієї норми закону ґрунтуються на оцінці конкретних обставин спору.

Щодо наявності у позивача заборгованості по аліментам, то сама лише ця обставина не може бути підставою для відмови у позові щодо зміну розміру аліментів без урахування наведених позивачем фактів щодо зміни у сімейному стані та стані здоров`я.

З урахуванням наведеного, положень ст. 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального законів.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: В.В. Коломієць

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 18 грудня 2018 року