Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 520/15281/14-ц

провадження № 61-46484 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»;

представник позивача - ОсадчукОлег Валерійович;

відповідач - ОСОБА_5;

представник відповідача - ОСОБА_6;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Гірняк Л. А., Сегеди С. М.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 56 тис. доларів США зі сплатою 13,25 % річних строком до 06 серпня 2032 року.

Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору банк з вересня 2008 року збільшив відсоткову ставку за користування кредитними коштами з 13,25 % до 15 % річних, про що повідомив позичальника належним чином.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 29 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 753 103 грн 65 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 53 355 доларів 65 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 688 724 грн 12 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 3 179 доларів 12 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 41 036 грн 64 коп.; пеня у розмірі 1 808 доларів 38 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 23 342 грн 89 коп.

Ураховуючи викладене ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року у складі судді Калашнікової О. І. у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконував своїх зобов'язань, на вимоги банку не реагував, проте банк не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості за кредитним договором, розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не доводить виконання умов договору кредиту, у зв?язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року скасовано. Позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 753 103 грн 65 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 688 724 грн 12 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 41 036 грн 64 коп.; пеня у розмірі 23 342 грн 89 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, допустив заборгованість, що ним не заперечується. Розрахунок заборгованості проведено відповідно до вимог закону і умов кредитного договору, який і є первинним бухгалтерським документом і саме цей документ є підставою для стягнення заборгованості.

У жовтні 2018 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що банком не надано первинної документації, яка б підтверджувала розмір заборгованості за кредитним договором, а надані банком документи містять розбіжності. Крім того, банком змінено відсоткову ставку за договором, положення договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, а судом не застосовано частину третю статті 1056-1 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтею 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим банк набув право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та пені. Розрахунок заборгованості перевірено судом на відповідність умовам договору та вимог закону і порушень не встановлено. Іншого розрахунку заборгованості ОСОБА_5 не надав, розмір боргу, розрахований банком, не спростував.

Посилання касаційної скарги на те, що судом не застосовано частину третю статті 1056-1 ЦК України, згідно з якою в односторонньому порядку не може бути змінено фіксована процентна ставка, безпідставні, оскільки процентна ставка за кредитним договором була змінена банком на підставі пункту 5.2 кредитного договору від 06 серпня 2007 року ще 06 вересня 2008 року, тоді як стаття 1056-1 ЦК України набрала чинності лише 10 січня 2009 року з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Оскільки умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 26 вересня 2012 року № 6-89цс12.

Крім того, ОСОБА_5 прийняв таку пропозицію банку і ще до набрання вказаним Законом чинності сплачував саме 15 % річних (частина друга статті 642 ЦК України), не заперечуючи і не оспорюючи вказані дії банку.

Також є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що банком не доведено розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки доказів погашення кредиту чи іншого розрахунку заборгованості відповідач не надав.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк