Справа № 489/2550/17
Номер провадження 2/489/232/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Мазницька Н.Ю.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з позовом, яким просила визнати останню та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що:

- відповідач та її діти, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте в квартирі не проживають з грудня 2012 року, ОСОБА_3 не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги;

- відповідач виїхала з квартири, оскільки на її ім'я та ім'я її чоловіка постійно приходять листи від кредиторів та колекторів з вимогами про погашення кредитної заборгованості;

- в серпні 2014 року позивач в присутності сусідів передала ключі від спірного житла відповідачу, проте остання не виявила бажання проживати в квартирі позивача;

- реєстрація відповідача та її дітей у квартирі не дає позивачу можливості реалізовувати своє право власності належним чином.

Згідно наданого відзиву на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнавала та вказувала, що:

- вона дійсно в грудні 2012 року виїхала з квартири позивача, проте такі дії були не добровільними, а вимушеними внаслідок погроз з боку чоловіка позивача розправою;

- за час проживання у квартирі відповідач сумлінно сплачувала платежі по комунальним послугам та вставила пластикові склопакети у квартирі;

- відповідач після виїзду з квартири намагалась знайти спільну мову з позивачем стосовно її заселення до квартири, однак остання від відповіді ухиляється;

- позивач дійсно надала відповідачеві ключі від квартири в серпні 2014 року, проте вони не підходили до дверних замків квартири, натомість відповідні ключі позивач так і не надала;

- позивач бажає заселитись до квартири разом зі своєю сім'єю та проживати там, жодних намірів виселятись добровільно в неї ніколи не було.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала.

Відповідач позов не визнала.

Представник третьої особи вважав, що підлягають захисту права дітей.

Встановивши фактичні обставини, з'ясувавши взаємовідносини, які склались між сторонами, дослідивши надані докази, суд виходить з такого.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_3.

ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 та має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Рудою О.М. 21.11.2003 р., належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно Довідки виданої ЖКП ММР «Південь» за вих. № 1358 від 27.04.2017 р. за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_3, та її неповнолітні діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також інші особи.

Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації складеного працівниками ЖКП ММР «Південь» та засвідченого сусідами позивача від 26.04.2017 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 та її неповнолітні діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактично не проживають за вищевказаною адресою з грудня 2012 року.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підтвердження доводів позивача, зазначили, що відповідач із сім'єю проживала у квартирі до 2012 року, потім виїхали добровільно. На той час у квартирі позивачка не проживала, фізично не могла заважати відповідачу та її сім'ї, не чинила перешкод у користуванні квартирою дочці. Дочка не намагалась вселитись з того часу до квартири, не приходила до матері.

Відповідно до Висновку від 13.07.2018 року Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважає недоцільним визнання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_3.

Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

А отже обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в даному випадку батьків.

Відтак суд не приймає до уваги Висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності визнання малолітніх осіб такими, що втратили право користування квартирою, оскільки це порушує права власника житла на вільне розпорядження, користування та володіння своїм майном за таких умов.

Згідно із частиною 2 статті 18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення.

В судовому засіданні не встановлено того, що позивач створювала будь-які перешкоди відповідачу у користуванні квартирою.

Таким чином, ОСОБА_3 не доведено наявності поважних причин її відсутності у спірній квартирі понад рік (з 2012 по 2017 р.) та/або здійснення нею обов'язку по утриманню спірної квартири, не встановлено наявності інших домовленостей між учасниками правовідносин, тому суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 втратила право на користування цим житлом.

Безпідставними є твердження ОСОБА_3 про порушення прав її дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки для суду у цьому випадку не має значення те, що діти є неповнолітніми, оскільки право користування будинком вони втратили одночасно зі своєю мамою.

При цьому судом враховано, що у відповідності до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Тобто малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстровані у спірній квартирі як за місцем проживання своєї матері ОСОБА_3, а значить їх право користування житловим приміщенням є похідним від права їх матері. Оскільки ОСОБА_3 є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, правові підстави для проживання та реєстрації малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в спірній квартирі - відсутні.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_4.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_4.

Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5;

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5.

Третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, адреса місцезнаходження: м. Миколаїв, пр.Богоявленський,1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 04.09.2018 р.

Суддя Н.С. Тихонова