АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа 210/5173/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 07 травня 2018 року, яке постановлено суддею Скотар Р.Є. о 12 годині 35 хвилин у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - АТ «Банк «Фінанси та Кредит») про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що між нею та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Криворізької філії АТ «Банк «Фінанси та Кредит», 26 січня 2015 року було укладено Договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) №305835/5271/1-15 «Класик» на один місяць (до 26.02.2015 року) в національній валюті - 97000,00 грн. зі сплатою відсотків 21,50% річних.

26.02.2015 року відповідач виплатив лише проценти за користування вкладом, а сума вкладу повернута не була.

17.11.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено суму вкладу у розмірі 97000,00 грн.

За період з 27.02.2015 року по 17.09.2015 року сума відсотків за користування вкладом склала 12028,78 грн., однак відповідач не здійснив виплату цих коштів.

Крім того, діями відповідача їй завдано моральної шкоди, адже її було госпіталізовано до Криворізького онкологічного диспансеру з 23.03.2015 року по 20.04.2015 року, де було проведено операцію, під час проведення лікування вона мала ускладнення з фінансуванням свого лікування, що негативно вплинуло на проведення лікувальних процедур та її психічний стан.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь 21,5% річних від простроченої суми вкладу понад строк дії договору за користування вкладом з 27.02.2015 року по 17.09.2015 року, в розмірі 12028,78 грн.; суму витрат від знецінення грошей (передбачених положеннями ст.625 ЦК України) в сумі 3% річних ( за 2015,2016,2017 рр. - 3069,46 грн.) та індекс інфляції - 41128,87 грн., моральну шкоду - 200 000,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 грудня 2017 року залучено до участі у справі у якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 07 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що судом не було прийнято до уваги обставини, які мають суттєве значення для справи внаслідок неправильного визначення правовідносин, які виникли між клієнтом та Банком. Так, між сторонами було укладено договір банківського вкладу, за умовами якого 26.02.2015 року відповідач повинен був виплатити позивачу суму вкладу та відсотки, однак їй було сплачено лише відсотки, а вклад повернуто значно пізніше, у зв'язку з чим ОСОБА_1 має право на стягнення відсотків за користування вкладом по день введення тимчасовою адміністрації включно. Позивач вважає, що суд не вірно застосував норми матеріального права та не врахував, що на момент введення тимчасової адміністрації, строк договору вже скінчився, а сам вклад не повернуто, що надає позивачу право на застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України. Також, позивач вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги її численних звернень до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та правоохоронних органів.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4, які кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26.01.2015 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем ОСОБА_1 укладено Договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) №305835/5271/1-15 «Класик» на один місяць (до 26.02.2015 року) в національній валюті - 97000,00 грн. зі сплатою відсотків 21,50% річних (т. 1 а.с.11).

Відповідно до п. 3 Договору-заяви виплата процентів, нарахованих на вклад здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.п.4.2, 4.3.1 Основних умов, одночасно з поверненням суми вкладу (т. 1 а.с.12).

Пунктами 4.2, 4.3.1 Основних умов встановлено, що виплаті підлягають проценти, нараховані банком на вклад згідно з вимогами п.4.1 цих Основних умов та умовами, викладеними у Договорі-заяві. Якщо дата виплати процентів вкладнику припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то виконання банком своїх зобов'язань щодо виплати нарахованих за вкладом процентів здійснюється в перший робочий день, наступний за датою виплати. Якщо розміщено вклад на умовах виплати процентів в кінці строку, на який розміщено страховий вклад, то виплата вкладнику процентів здійснюється банком у день закінчення строку договору, визначеного Договором-заявою.

На виконання умов договору позивачем здійснено зарахування коштів на відкритий на її ім'я рахунок в установі банку, згідно меморіального ордеру №40195322 від 26.01.2015 року (96339,65 грн. - перерахування коштів на депозитний рахунок ОСОБА_1 згідно договору банківського вкладу №305835/5271/1-15 «Класик») та квитанції №234441 від 26.01.2015 року (660,35 грн. - надходження коштів на депозитний рахунок ОСОБА_1 згідно договору банківського вкладу №305835/5271/1-15 «Класик») (т. 1 а.с.12).

26.02.2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно заяви на видачу готівки №68213 від 26.02.2015 року, виплачено ОСОБА_1 нараховані відсотки за користування вкладом у розмірі 1345,56 грн. (т. 1 а.с.13, 210-213).

У період з 23.02.2015 року по 15.09.2015 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявами та скаргами до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо повернення банківського вкладу в сумі 97000,00 грн. готівкою ( т. 1 а.с.24-85).

Листом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 11.03.2015 року вих. №796 позивача повідомлено про набуття 04.03.2015 року чинності Постановою Правління Національного банку України від 03.03.2015 р. за №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», у зв'язку з численними надходженнями заяв владників щодо повернення суми вкладів, банком приймаються заходи для забезпечення готівковими коштами кас банку (т. 1 а.с.87). Аналогічні відповіді надано в інших листах банку на адресу позивача (т. 1 а.с.88-104).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» було вирішено розпочати процедуру виведення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року.

Постановою Правління НБУ №898 від 17.12.2015 року банківську ліцензію відкликано та банк вирішено ліквідувати.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 230 від 18.12.2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит», строком з 18.09.2015 року по 17.12.2017 року, призначено уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію банку ОСОБА_5, яку рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1703 від 01.09.2016 року змінено на ОСОБА_6 з 05.09.2016 року.

3.10.2015 року, 20.10.2015 року, 12.11.2015 року ОСОБА_1 зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо роз'яснень з приводу неповернення суми вкладу та виплати відсотків , індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми за весь час користування вкладом тощо (т. 1 а.с.105-108).

Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №9-03731/20087/15 від 19.10.2015 року повідомлено про запровадження тимчасової адміністрації та щодо можливості отримання гарантованої суми, в межах вкладу на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку та нездійснення інших вимог кредиторів під час дії тимчасової адміністрації (т. 1 а.с.115).

Національним банком України, на звернення позивача, надано роз'яснення щодо порядку отримання гарантованої суми вкладу (т. 1 а.с.172-175).

Суму вкладу 97000,00 грн. позивач ОСОБА_1 отримала 17.11.2015 року на підставі заяви на видачу готівки №515470 (т. 1 а.с.14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, а тому до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягає застосуванню спеціальний закон, а саме Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до яких під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку поза межами процедури ліквідації банку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачена спеціальна процедура відшкодування коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, яка реалізується Фондом, а не банком.

Ураховуючи специфіку правовідносин, що виникли між сторонами, їх предмет, а також наявність нормативно-правової бази, яка урегульовує правовідносини за договором банківського вкладу у разі введення у банку тимчасової адміністрації, врегулювання спірних правовідносин у будь-який інший спосіб, ніж спеціальним Законом, не передбачено.

Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним. Цього ж дня виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Постановою Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та розпочато процедуру ліквідації банку.

З позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за банківським вкладом, позивач ОСОБА_1 звернулася 17 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 1).

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд правильно врахував зазначені положення Закону про те, що на момент звернення ОСОБА_1 з позовом до суду у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що відповідачем у справі і стороною договору є банк та на нього покладено обов'язок виплатити всі відсотки до моменту введення тимчасової адміністрації, тобто до 17 вересня 2015 року, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, не спростовують висновки суду, так як згідно зі статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

В зв'язку з наведеним не можна вважати обґрунтованими й вимоги позивача про застосування наслідків передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки відповідно до пунктів 3, 5 частини п'ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, адже умови укладеного договору банківського вкладу між позивачем та відповідачем не передбачають відшкодування моральної шкоди позивачу внаслідок неналежного виконання банком своїх зобов'язань.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: