Номер провадження: 22-ц/785/7281/18
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за розпискою в сумі 70659 грн., мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 згідно з розпискою від 16.06.2015 року зобов'язався повернути йому суму гонорару в сумі 2700 доларів США по договору від 22.09.2014 року до 26.06.2015 року, що на час звернення до суду є еквівалентним 70659 грн. Дана розписка стосується договору про надання юридичних послуг, які ОСОБА_4 належним чином не виконала.

Проте, до цього часу грошові кошти відповідач не повертає та уникає будь-яких розмов на дану тему.

З цього питання він звертався до органів поліції.

Враховуючи еквівалент курсу долара до гривні, просив стягнути 70 523,46 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 70659 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанцією норм матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі та відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 пояснює наступне.

11 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір про надання юридичних послуг № 79. П.1.5 даного договору сторонами визначено, що перелік завдань Виконавця, орієнтовний план робіт і їх вартість, інші положення закріплюються в доповненні до даного договору. За послуги, які будуть представлятися Виконавцем, Клієнт зобов'язаний здійснити оплату в порядку і на умовах, визначених в даному Договорі або Додатку до нього (п. 4.1. Договору). Перелік послуг відображається в Додатку до даному Договору (п. 4.5. Договору). П. 2.5.1. договору передбачає, що при виконанні умов договору Виконавець має право вибирати і погоджувати з Клієнтом тактику захисту його прав та інтересів відповідно до норм чинного законодавства, а також професійними навичками і знаннями своїх співробітників, які може виступати в ролі Виконавця на підставі довіреності, виданої від імені Виконавця. П. 4.6 договору передбачає що надані послуги вважаються погодженими із Клієнтом, якщо Клієнт протягом 5 календарних днів після закінчення строку визначеного в окремому Додатку до цього Договору не направив Виконавцю свої письмові зауваження відносно якості й повноти наданих послуг.

11 вересня 2014 року між сторонами договору було підписано додаткову угоду № 1 із зазначенням переліку надаваних послуг змінений термін дії договору і виконання представлених послуг, а саме до 11 вересня 2015 року. Вартість послуг склала 5200,0 гривень України. 22 вересня 2014 року між сторонами було підписано додаткову угоду № 2 із зазначенням переліку послуг, та змінений термін дії договору і виконання представлених послуг, а саме до 22 вересня 2015 року. Вартість послуг склала 5200,0 гривень.

Тобто, загальна сума представлених послуг склала 10400,0 гривень.

Крім того, апелянт зазначає, що згідно вищевказаних додаткових угод послуги представлялися не особисто ОСОБА_3, а його родичам, які в суд з позовом не зверталися і скарги та заяви про невиконання наданих послуг ФОП ОСОБА_4 не подавали. За час надання послуг, особам зазначеним у додатку до договору, були представлені консультації, підготовлені відповідні документи для реєстрації та отримання документів які дають право на проживання в Україні. Всі зобов'язання були виконані в повному обсязі. Так як ОСОБА_3 за весь період дії договору, а саме до 22 вересня 2015 року не надав доручення на представлення його інтересів і інтересів осіб зазначених в додаткових угодах, то їх інтереси не представлялися в судових та інших органах влади особисто співробітниками ФОП або особами зазначеними можливо в дорученнях. З 22 вересня 2015 року на ім'я ФОП ОСОБА_4 ніяких зауважень чи притензій не надходило.

Крім того, ОСОБА_2 особисто ніякого відношення до укладеного договору про надання юридичних послуг не має, а лише кілька разів зустрічався з ОСОБА_3 в офісі ФОП, де також намагався роз'яснити йому різні юридичні аспекти які його цікавили.

А сама розписка про повернення суми гонорару, як зазначає апелянт, є підробленою та ним не складалася.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значенні для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. З цієї статті.

Задовольняючи частково позов, стягуючи солідарно з відовідачів на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 70659 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не виконані зобов'язання за розпискою, складеною ОСОБА_2 про повернення суми гонорару згідно з Додатком № 2 від 22.09.2014 року до договору про надання юридичних послуг № 79 від 11.09.2014 року.

Колегія суддів вважає висновок суду про солідарне стягнення з відповідачів грошових коштів на користь позивача правильним, але при цьому не погоджується з обгрунтуваннями підстав задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи:

-11 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та СПД ФО ОСОБА_4, яка діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію від 05.08.2011 року, укладено договір про надання юридичних послуг № 79;

-11 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та СПД ФО ОСОБА_4, укладено Додаток № 1 до договору про надання юридичних послуг № 79 від 11.09.2014 року, згідно якого сторони визначили основні завдання-доручення Клієнта - представлення інтересів ОСОБА_6 і ОСОБА_5 в рамках надання юридичних послуг при отриманні реєстрації, громадянства України та загальногромадянського паспорта, представлення інтересів в органах виконавчої влади. Вартість цих послуг складає 5 200 гривень. Послуги надаються в період з 11.09.2014 року по 11.09.2014 рік. Вартість послуг сплачується 11.09.2014 року (а.с.09);

-22 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та СПД ФО ОСОБА_4, укладено Додаток № 2 до договору про надання юридичних послуг № 79 від 11.09.2014 року, згідно якого сторони визначили основні завдання-доручення Клієнта - представлення інтересів ОСОБА_3 в рамках надання йому і його сім'ї юридичної допомоги при отриманні реєстрації, громадянства України та загальногромадянського паспорта, представлення інтересів в органах виконавчої влади. Вартість цих послуг складає 5 200 гривень. Послуги надаються в період з 22.09.2014 року по 22.09.2015 рік. Вартість послуг сплачується 22.09.2014 року (а.с.10);

-16.06.2015 року ОСОБА_2 складена розписка, відповідно до якої він зобов"язався повернути ОСОБА_3 суму гонорару по договору від 22.09.14 року до 26.06.2015 року в сумі 2 700 доларів США.

Позивач пояснив, що договір укладений з ОСОБА_4, яка зареєстрована в якості суб'єкта підприємницької діяльності, але фактично вона діяла разом з ОСОБА_2 Сума 5200 грн. офіційно зазначена в укладеному договорі в якості плати за надання юридичних послуг, але фактично позивач сплатив за вказаним договором 2700 доларів США. Оскільки вказані кошти сплачувались позивачем на вимогу ОСОБА_2 без надання останнім відповідної розписки і без внесення змін у договір про розмір плати за надання послуг, то у зв'язку з ненаданням послуг за договором, ОСОБА_2 на вимогу позивача видав розписку з зобов'язанням повернути вказану суму.

Встановиши, що ОСОБА_2 видав ОСОБА_3 борговий документ (розписку), яка знаходиться в останнього без відповідної помітки про виконання боржником зобов'язання, суд першої інстанції в розумінні ст. 545 ЦК України дійшов до висновку про наявність у ОСОБА_2 невиконаного перед ОСОБА_3 грошового зобов'язання.

Проте визначившись таким чином з наявністю підстав для захисту порушеного права позивача, як кредитора, суд разом з тим в якості обґрунтування задоволення позову, послався в оскаржуваному рішенні на статті 1046, 1048, 1049 ЦК України, які регулюють правовідносини за договором позики.

Між тим, як вже зазначалось, позивач обгрунтовував заявлені вимоги про стягнення фактично сплачених ним грошових коштів в сумі 2700 доларів США за договором про надання юридичних послуг, укладеного між ним та ОСОБА_4 внаслідок ненадання послуг відповідно до цього договору.

Наведені позивачем обгрунтування узгоджуються з обставинами справи, які встановлені судом, підтверджені доказами та у встановленому порядку не спростовані.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами - не пов'язані з позикою, а зобов'язання відповідачів повернути позивачу грошові кошти не є позиковими.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Як вбачається з умов договору про надання юридичних послуг № 79 від 11.09.2014 року:

- клієнт замовляє у виконавця юридичні послуги та консультації, зобов'язується оплачувати їх, а виконавець бере на себе зобов'язання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. Виконавець виконує завдання клієнта: за цим договором та додатками до нього; іншим письмовим запитом. Виконавець має право вимагати від клієнта сформулювати завдання, запити в письмовому вигляді. Сторони взаємно погоджують порядок виконання замовлень Клієнта в залежності від інтересів клієнта. Перелік завдань Виконавця, орієнтовний план робіт, їх вартість, інші положення закріплюються в додатках до цього Договору.

Відповідно до Додатку № 2 від 22.09.2014 року до Договору про надання юридичних послуг № 79 від 11.09.2014 року сторони визначили основні завдання-доручення Клієнта - представлення інтересів ОСОБА_3 в рамках надання йому і його сім"ї юридичної допомоги при отриманні реєстрації, громадянства України та загальногромадянського паспорта, представлення інтересів в органах виконавчої влади в період з 22.09.2014 року по 22.09.2015 року. Вартість послуг сплачується 22.09.2014 року.

Розписка ОСОБА_2 про повернення ОСОБА_3 грошових коштів за договором від 22.09.2014 року в сумі 2700 доларів США датована 16.06.2015 року, тобто в межах дії вказаного договору.

Заперечуючи в суді першої інстанції проти заявлених вимог ОСОБА_2 подав до суду відзив, в якому підтвердив укладення договору про надання юридичних послуг № 79 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 та Додатку № 2 від 22.09.2014 року до Договору про надання юридичних послуг № 79 від 11.09.2014 року між цими ж сторонами. При цьому ОСОБА_2 стверджував, що в межах даних договорів в повному обсязі були надані консультації, підготовлені документи для реєстрації та отримання документів, які надають право для проживання в Україні. Також ОСОБА_2 вказував, що за весь період дії договору ОСОБА_3 не надав довіреності на представлення його інтересів і інтересів осіб, вказаних у додатку до договору і тому їх інтереси в судових органах та органах державної влади не представлялись. Піля закінчення дії договору від позивача ніяких зауважень чи претензій щодо невиконання договору не надходило. Копія розписки про повернення гонорару в сумі 2700 доларів США, яка додана до справи позивачем, є підробленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

В розумінні ст. 906 ЦК України тягар доведення неможливості належного виконання покладається на виконавця.

Проте належних доказів, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили або внаслідок вини замовника послуг, ОСОБА_2 не надано.

Також ОСОБА_2 не заявлено клопотання про призначення експертизи та не доведено, що розписка про повернення гонорару в сумі 2700 доларів США, яка додана до справи позивачем, є підробленою.

Враховуючи наведене розписка про повернення грошових коштів за договором про надання юридичних послуг від 22.09.2014 року підтверджує порушення виконавцем договору про надання юридичних послуг та розмір збитків завданих позивачу, який дорівнює сумі фактично виплаченого гонорару та про причетність до виконання договору і отримання грошових коштів на лише ФОП ОСОБА_4, з якою укладений договір , а й ОСОБА_2

При таких обставинах судова колегія погоджується з висновком районного суду про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів через невиконання відповідачами умов договору про надання юридичних послуг.

Вимоги про стягнення грошових коштів заявлені позивачем в національній валюті України відповідно до курсу долара США до гривні на час звернення до суду з позовом у вересні 2017 року (1 долар США=26,17 грн.).

Відповідно до ч.І ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач протягом 5 днів після закінчення строку вказаного в додатку до цього Договору не направив Виконавцю письмові зауваження щодо якості і повноти наданих послуг, які в такому випадку вважаються погодженими, є неспроможними, оскільки строк виконання послуг згідно з Додатком № 2 від 22.09.2014 року - 22.09.2015 року, в той час як письмову розписку про повернення позивачу гонорару за договором від 22.09.2014 року ОСОБА_2 видано 16.06.2015 року, тобто ще до закінчення строку надання послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що за умовами Додатку № 2 від 22.09.2014 року до Договором про надання юридичних послуг № 79 від 11.09.2014 року послуги надавалися не особисто позивачу, а його родичам, які ніяких претензій до виконавця не заявляли і до суду з вимогами не звертались, не можуть бути взятими до уваги, оскільки відповідач належними і достатніми доказами не довів про надання особам, які безпосередньо зазначені у договорі, послуг у належному об'ємі та якості, а позивач є особою, яка підписувала договір і сплачував грошові кошти за надання цих послуг і саме йому було видано розписку про повернення гонорару за вказаним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що додана позивачем до справи розписка від 16.06.2015 року, є підробленою не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки апелянтом не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження зазначених доводів. Крім того апелянт в апеляційній скарзі не обґрунтував причину не подання ним вказаних доказів в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про неподання позивачем оригіналу розписки є неспроможними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд пршої інстанції завірив відповідність копій оригіналу в судовому засідання 06.02.2018 року, в якому приймали участь позивач зі своїм представником та був відсутній відповідач. Крім того, оригінал розписки від 16.06.2015 року позивачем був представлений для огляду і в суді апеляційної інстанції.

Інших доводів в апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині обгрунтування задоволених вимог з урахуванням підстав наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року - змінити в частині обгрутування задоволених вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 19.12.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова