Справа № 204/5076/18
Провадження № 2/204/1500/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

за участю представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про розірвання договору про визначення місця проживання дитини, участі у її вихованні та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким розірвати договір про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні від 03 червня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстром № 1007 та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем його мешкання та реєстрації: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 31 жовтня 2008 року. Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року шлюб розірвано. Зазначив, що відповідач фактично залишила дитину у 2013 році та самоусунулася від виконання своїх батьківських обовязків: у вихованні дитини участі не приймає, не цікавиться його здоровям, матеріально не допомагає. 03 червня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Відповідно до умов договору, місце проживання дитини визначено разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його мешкання та реєстрації: АДРЕСА_2. Договір про визначення місця проживання та участі у вихованні від 03 червня 2014 відповідачкою не виконується виключно в односторонньому порядку та змінюються умови Договору, що згідно п.11.1 - не допускається, тож договір втратив свою актуальність, не відповідає чинному законодавству України, а саме: відповідач не бере участі у вихованні дитини, чим порушила п.п.4, 5 Договору; відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, щодо своєчасного повідомлення позивача про місце свого проживання, контактні телефони, що унеможливлює своєчасне виконання зобовязань за Договором, чим порушила п.8 Договору; після дзвінків відповідача до дитини його психологічний стан різко погіршується, спостерігаються головні болі і роздратованість, чим відповідач порушує п.9 Договору; відповідач в односторонньому порядку не виконує свої зобовязання, викладені у ст.ст. 142, 150-155, 157-160, 171 Сімейного кодексу України, а також не виконує п.п.11.1 Договору. З моменту народження по теперішній час дитина ОСОБА_7 постійно проживає разом з позивачем, та його дружиною, проводить тривалий час з дідусем, бабусею, іншими родичами, які відіграють значну роль у житті дитини. Позивач повністю займається вихованням та забезпеченням дитини, забезпечує дитину всім необхідним, постійно слідкує за станом його здоровя, за розвитком. Позивач, на відміну від відповідача приймає всі належні та достатні засоби для того, щоб син виховувався і зростав як гідний громадянин України, має та забезпечує сину належні умови проживання, враховуючи порушення відповідачем договору про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні, позивач вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач, його представник, кожний окремо, підтримали позовну заяву в повному обсязі, просили її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що дитина і так проживає з батьком за місцем його мешкання та реєстрації: АДРЕСА_2, а тому, вимоги позивача є безпідставними.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування, зазначивши, що питання щодо розірвання договору про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні покладає на розсуд суду.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2008 року, який розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року (арк.с.14).

У шлюбі у сторін народилася дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.с.14).

Відповідно до договору про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні від 03.06.2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали договір стосовно місця проживання та участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7, відповідно до якого батьки домовились про місце проживання дитини разом з батьком, за місцем проживання та реєстрації батька: АДРЕСА_2.

Договором передбачено, що батько та мати дитини мають рівні права та зобовязання: брати участь у вихованні дитини; на особисте безперешкодне спілкування з дитиною у будь який час, якщо це не порушує нормального та звичного режиму дитини, попередньо узгоджуючи один з одним; проводити особистий відпочинок з дитиною. Батько та мати дитини зобовязані: виховувати дитину з повагою до обох батьків; не перешкоджати особистому спілкуванню з дитиною та брати участь у її вихованні; не перешкоджати спілкуванню дитини з бабусею та дідусем по лінії батька та по лінії матері. Батько зобовязується піклуватися про здоровя дитини, брати участь у вихованні дитини, забезпечити дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Батьки зобовязуються належним чином виконувати взяті на себе зобовязання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну місця проживання (арк.с.17).

Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 11 листопада 2014 року, ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_8. Прізвище дружини ОСОБА_8 (арк.с.18). ОСОБА_5 мешкає у м. Хайфа, Ізраїль.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_9. Прізвище чоловіка «Коточігов», прізвище дружини «Коточігова» (арк.с.128).

Як вбачається з відповіді Центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 16.05.2017 року № 234, за результатами виходу встановлено, що ОСОБА_1 спільно зі своєю новою дружиною ОСОБА_10, виховують малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Для дитини створені оптимальні умови життя, всі необхідні речі в наявності (арк.с.39).

Відповідно до Акту № 181 від 04.05.2017 року оцінки потреб дитини та її сімї, родина проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. З кінця 2013 року мати не проживає з родиною. Батько самостійно виховує неповнолітню дитину. Зі слів ОСОБА_1, після укладення шлюбу, вони разом з дружиною займаються вихованням та розвитком дитини (арк.с.40-42).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач, в силу ст.12 ЦПК України, зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Отже, встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні від 03.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстром № 1007, який є чинним, та укладений сторонами на строк до 03 червня 2019 року.

Позивачем, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, в судовому засіданні, не було доведено належними та допустимими доказами, що його права, в розумінні ч.1 ст.4 ЦПК України, порушені відповідачем.

Крім того, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, та визнано сторонами у справі, що згідно вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, є обставиною, яка не підлягає доказуванню, дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування від 16.10.2018 року № 1023 про доцільність проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 (арк.с.160), суд не приймає до уваги як такий, що пов'язаний із захистом прав дитини, оскільки права дитини не є порушеними, так само, як і права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Також суд зауважує, що свідки, зазначені позивачем в позовній заяві, судом не викликались та не допитувались, оскільки таке клопотання позивачем, в судовому засіданні, не заявлялося.

Таким чином, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Інші посилання позивача та його представника є безпідставними та не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст. 19 Конституції України, ст. 16 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про розірвання договору про визначення місця проживання дитини, участі у її вихованні та визначення місця проживання малолітньої дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар