АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5777/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді - доповідача Рейнарт І.М.

суддів Болотова Є.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Щербенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року (суддя Савицький О.А.) про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановила:

у листопаді 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 349 900грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що рішенням Радянського районного суду м. Києва від 4 травня 2001р. з відповідача на його користь стягнуто 90 000грн боргу, що на той час було еквівалентно 16 600 доларам США, які відповідач брала у борг. Однак, до 26 листопада 2015 року відповідач уникала сплати боргу, курс долара за цей час значно збільшився і він не отримав повного повернення боргу, тому просить стягнути з відповідача 349 900грн, як різницю між 90 000грн, які вже були стягнені судом, та 439 900грн, які є еквівалентними 16 600 доларів США на час повернення боргу, враховуючи курс гривні до долара США.

У травні 2018р. позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності, посилаючись на те, що це унеможливить намагання відповідача позбутися квартири до розгляду справи по суті.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року заяву задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду.

Відповідач посилається на те, що нею у повному обсязі виконано рішення суду, позивач звернувся до суду з аналогічним позовом, тому вона подала заяву про закриття провадження у справі та застосування позовної давності, які були проігноровані судом.

Також відповідач зазначає, що позивачем до заяви не було надано доказів на підтвердження своїх вимог, а заява не містить обґрунтування існування реальної загрози невиконання рішення суду.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу не виконувала рішення суду та не повертала йому борг.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення позивача, який просив залишити ухвалу суду

- 2 -

без змін, вивчивши надані копії матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив з того, що таке забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами і здійснюється на захист матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, суд першої інстанції вказаних роз'яснень не врахував, зокрема, не пересвідчився чи дійсно між сторонами виник спір стосовно предмету, зазначеного позивачем у позовній заяві, не з'ясував обсяг позовних вимог та їх підставу, а тому прийшов до передчасного висновку, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідача є співмірним заявленим позовним вимогам.

Також, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність належного обґрунтування необхідності забезпечення позову у заяві позивача, та наявність ухвали Радянського районного суду м. Києва від 28 березня 2001р., якою вже накладений арешт на квартиру відповідача і який скасований у встановленому законом порядку не був.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову був передчасним.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 364, 374 ,376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

- 3 -

Ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про забезпечення його позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 5 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді