Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 619/1888/17

провадження № 61-45069св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В.М. (суддя-доповідач), Фаловської І.М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області та Фонду державного майна України

відповідачі: Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3

треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця», Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року у складі суддів: Сащенко І.С., Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України звернулась до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 7 квітня 2005 року на підставі статті 142 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), припинено ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» право постійного користування частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та вирішено внести зміни до державного акту на право постійного користування землею ДП «Санаторій Березівські мінеральні води». Окрім цього, рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 28 лютого 2006 року на підставі статті 142 ЗК України припинено ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та вирішено скасувати державний акт на право постійного користування землею ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води»; вказану земельну ділянку передано в оренду ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» із земель оздоровчого призначення комунальної власності строком на 25 років. У подальшому рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 2 березня 2007 року припинено ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» користування земельною ділянкою площею 0,3030 га та рішенням від 18 лютого 2011 року припинено ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» користування земельною ділянкою площею 0,0769 га у зв'язку з наданням їх Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого. Крім того, рішеннями Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель оздоровчого призначення з віднесенням до категорії земель рекреаційного призначення та передано безоплатно у власність громадянам, у тому числі відповідачці ОСОБА_3, 16 земельних ділянок по 0,1 га кожному на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області із зміною цільового призначення із земель оздоровчого призначення на землі рекреаційного призначення (для індивідуального дачного будівництва), які знаходяться на вул. Джерельній у с. Березівське Дергачівського району Харківської області. На підставі цих рішень громадяни, у тому числі відповідачка ОСОБА_3, отримали державні акти на право власності на 16 земельних ділянок по 0,1 га кожна для індивідуального дачного будівництва. Рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 7 кітня 2005 року та 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування землею ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» прийняті без згоди Фонду державного майна України, що є порушенням статей 84, 142 ЗК України. Усупереч вимог закону змінено правовий статус державної власності на землі оздоровчого призначення площею 62,3 га ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» на правовий статус земель комунальної власності Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Рішення селищної ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки прийняте з порушенням вимог статей 12, 118, 121, 122, 149 ЗК України та пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за відсутності відповідного рішення (погодження) Фонду державного майна України та прийняття рішення компетентним органом виконавчої влади щодо вилучення із постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельної ділянки, без згоди власника землі, та змінено цільове призначення земельної ділянки селищною радою поза межами повноважень. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року визнано недійсними вказані рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 7 квітня 2005 року та 28 лютого 2006 року.

Посилаючись на зазначені обставини, прокурор просив визнати недійсним та скасувати рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу ОСОБА_3 земельної ділянки на АДРЕСА_1, визнати недійсним державний акт на право власності на цю земельну ділянку, виданий ОСОБА_3, скасувати його державну реєстрацію та державну реєстрацію вказаної земельної ділянки шляхом скасування відповідного кадастрового номеру.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року у задоволені позовних вимог прокурора відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що станом на час передачі спірної земельної ділянки у власність відповідачці ця земельна ділянка належала до земель державної власності та на ній розташовані об'єкти державної власності. Указана земельна ділянка, перебувала в межах населеного пункту с. Березівське, тому Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області в межах повноважень відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України змінила цільове призначення зазначеної земельної ділянки та передала її у власність відповідачці. Також на момент передачі спірної земельної ділянки у власність відповідачці рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було чинним, не було оскаржено або скасовано. Отже, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про скасування державного акту на право постійного користування як правовий акт на момент передачі у власність земельної ділянки мало юридичну силу, подальше скасування такого нормативного акту не повинно тягнути за собою прийняття рішення про позбавлення громадян власності, набутої під час дії нормативно-правового акту, тобто погіршувати становище відповідачки. Крім того, втручання у право відповідачки на мирне володіння своїм майном носить ознаки непропорційного та становитиме надмірний тягар, що свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задоволено: визнано недійсним та скасовано рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки на АДРЕСА_1; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 та скасовано його державну реєстрацію; скасовано державну реєстрацію вказаної земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру; стягнуто на користь прокуратури Харківської області з Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та ОСОБА_3 судовий збір по 6 тис. грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року визнано недійсними рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 7 квітня 2005 року та 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельних ділянок на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району, тому право постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» не припинено, отже Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області розпорядилась земельною ділянкою з порушенням вимог закону. Такі повноваження належать Дергачівській районній державній адміністрації Харківської області; визначення Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області у зазначених рішеннях статусу спірної земельної ділянки як землі комунальної власності є неправомірним, оскільки вибуття останньої з державної власності відбулося без згоди власника у встановленому законом порядку. Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку, що спірні правовідносини становлять суспільний, публічний інтерес, а застосовуючи до спірних правовідносин статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, суд першої інстанції не врахував порушення принципу пропорційності.

Крім зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки прокуратура Харківської області мала об'єктивну можливість дізнатися про факт порушення прав держави лише у лютому 2017 року, а саме після ухвалення 21 лютого 2017 року Харківським апеляційним господарським судом постанови, якою було встановлено, що виключно Дергачівська района державна адміністрація, а не орган місцевого самоврядування, мала повноваження щодо припинення права постійного користування та подальшого розпорядження землею оздоровчого призначення державної власності в межах населенного пункту с. Березівське Дергачівського району, а також визнано недійсними рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 7 квітня 2005 року та 28 лютого 2006 року. Отже, початок перебігу позовної давності почався з моменту, коли позивач отримав можливість дізнатися про порушення свого права - 21 лютого 2017 року.

5 листопада 2018 рокуОСОБА_3 звернулась до суду із касаційною скаргою, у якій просить постанову Апеляційного суду Харківської від 28 серпня 2018 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки набула право власності на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, правомірність набуття нею права власності підтверджується належними правовстановлюючими документами, фактом державної реєстрації такого права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншох особи, яка жодних порушень не вчинила. Отже апеляійний суд порушив положення статті 1 Першого протоколу Конвенції та проігнорував відповідні рішення Європейського суду з прав людини, які носять обов'язковий характер. Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою, що предметом спору у справі, за результом розгляду якої Харківський апеляційний господарський суд ухвалив потанову від 21 лютого 2017 року, не було питання визнання права власності на майно ДП «Клініний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» за державою. При цьому Харківський апеляційний господарськийсуд у вказаній постанові зазначив, що вона не повинна мати жодних правових наслідків для осіб, яким у подальшому на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядуваннябуло передано у власність земельні ділянки, оскільки останніми було вжито всіх заходів, яких вимагало чинне законодавство для правомірного отримання права власності на земельну ділянку. Крім того, прокурору стало відомо про порушене право ще 22 листопада 2010 року після проведення Харківською міжрайонною природоохоронною прокуратурою перевірки щодо додержання вимог земельного законодавства при використанні земель оздоровчого призначення на території Харківської області, відтак позивачем пропущено позовну давність при зверненні до суду з позовом. Крім зазначеного, апеляційним судом було допущено порушення процесуальних норм права, зокрема, отримавши відзив на апеляційну скаргу, суд у той же час зазначив у рішенні, що відповідачка не подала відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В.М. від 16 жовтня 2018 року поновлено ОСОБА_3 процесуальний строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року та відкрито касаційне провадження у цій справі.

8 листопада 2018 року до суду надійшли письмові пояснення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на касаційну скаргу ОСОБА_3, які мотивовані тим, що механізм скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду шляхом скасування кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру чинним законодавством не передбачено. Держгеокадастр не виконує функцій щодо присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, а також не скасовує їх, не здійснює та не скасовує державну реєстрацію земельних ділянок. Такі повноваження належать Державним кадастровим реєстраторам територіальних органів Держгеокадастру, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки, та в діяльність яких не мають права втручатись посадові особи Держгеокадастру. До того ж такий спосіб захисту цивільного права як скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не є належним способом захисту цивільних прав з урахуванням норм статті 16 ЦК України, статті 152 ЗК України.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, щозгідно з державним актом на право постійного користування землею, виданим 26 листопада 1997 року на підставі рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 14 жовтня 1997 року № 254, ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» був постійним користувачем земель оздоровчого призначення загальною площею 62,3 га.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 7 квітня 2005 року припинено право постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та вирішено внести зміни до державного акту на право постійного користування землею ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води».

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 28 лютого 2006 року припинено право постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» земельною ділянкою загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та вирішено скасувати державний акт на право постійного користування землею ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води»; зазначену земельну ділянку передано в оренду ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» із земель оздоровчого призначення комунальної власності строком на 25 років.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року було передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва з віднесенням до категорії земель рекреаційного призначення.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 на підставі зазначеного рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року належить земельна ділянка площею 0,1000 га за вказаною адресою рекреаційного призначення (для індивідуального дачного будівництва).

Згідно з актовим записом про шлюб від 21 січня 2011 року за № 15 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «ОСОБА_3».

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року, що набрала законної сили, визнано недійсними рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 7 квітня 2005 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересінчаської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Ухвалюючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» майно, передане йому Федерацією незалежних профспілок України, а відтак, і земельні ділянки, на яких воно розташоване, перебували у державній власності, а тому могли бути відчужені виключно за згодою власника, тобто держави. Тобто, лише Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області мала повноваження припинити постійне користування землею оздоровчого призначення державної власності в межах населеного пункту с. Березівське Дергачівського району та в подальшому розпоряджатися вказаними землями, оскільки припинення права постійного землекористування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» здійснюється власником земельної ділянки - державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування.

Цей факт також установлений постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року, якою визнано недійсними рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 7 квітня 2005 року та 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельних ділянок на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району.

Разом з тим, установивши вказані обставини та дійшовши висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми статей 261, 267 ЦК України щодо застосування позовної давності.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з позовом) у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 45 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з позовом) суди повинні були з'ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області з позовом про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки. Це право пов'язане з моментом, коли саме повноважному органу, право якого порушене, стало відомо про таке порушення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки прокуратура Харківської області мала об'єктивну можливість дізнатися про факт порушення прав держави лише у лютому 2017 року, а саме після ухвалення Харківським апеляційним господарським судом постанови від 21 лютого 2017 року, отже ця дата є початком перебігу позовної давності.

Однак, апеляційний суд залишив поза увагою те, що прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, та не з'ясував, коли саме зазначений державний орган виконавчої влади довідався або міг довідатися про порушення його права, тобто коли почався перебіг позовної давності, з урахуванням, зокрема, обставин щодо надання Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області ще у 2010 році відповідних висновків під час погодження громадянам, у тому числі й відповідачці, матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок та розроблення проекту відведення земельних ділянок цим громадянам для індивідуального дачного будівництва і ця інформація була доступна у відповідному реєстрі.

Отже, вирішуючи позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд апеляційної інстанції не врахував зазначених положень закону, зокрема, статей 261, 267 ЦК України, та дійшов передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з дня ухвалення Харківським апеляційним господарським судом постанови від 21 лютого 2017 року.

Також судом апеляційної інстацїї не взято до уваги, що сторони не заперечуть чинність права власності заявниці, яка була належним чином перевірена та затверджена органами державної реєстрації. У зв'язку з цим, прорахунки або помилки державних органів повинні слугувати на користь потерпілих, насамперед у разі, якщо це не впливає на інші приватні інтереси. Іншими словами, тягар ризику будь-якої помилки, зробленної державною владою, має нести держава, і помилки не повині виправлятися за рахунок відповідної особи.

Окрім цього, прокурор звертаючись з позовом до суду в інтересах держави повинен довести, що держава потребує цього майна з будь-якої конкретної та обґрунтованої причини, та повинен обґрунтувати, яким чином інтерес держави в майні слугує «суспільному інтересові» й у чому полягає баланс суспільного інтересу та приватного інстаресу особи, за умови, що ця особа діяла добросовісно.

До повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не має підстав ухвалити власне рішення.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що судове рішення суду апеляційної інстанції в частині застосування позовної давності підлягає скасуванню із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити наявні у справі докази в їх сукупності, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року в частині застосування позовної давності скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька
Судді:С. Ю. Мартєв
В. М. Сімоненко І. М. Фаловська
С.П. Штелик