КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4412/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/55642/17-ц

20 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактік» Котка Ігоря Григоровича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Цокол Л.І., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактік» до ОСОБА_3 про виселення, -

в с т а н о в и в:

22 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тактік» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у його власності перебуває адміністративно-побутовий корпус, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. В кімнаті НОМЕР_1 вказаного адміністративно-побутового корпусу проживає ОСОБА_3.

Посилався на те, що з урахуванням того, що адміністративно-побутовий корпус належить на праві власності позивачу, а відповідач ним користується, то між ними склались правовідносин щодо користування чужим майном (сервітуту). Оскільки, адміністративно-побутовий корпус не є об'єктом житлової нерухомості, то дана обставина виключає можливість проживання відповідача у кімнаті НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та є підставою для припинення вказаного сервітуту.

Посилаючись на ч. 2 ст. 406 ЦК України, позивач просив суд виселити ОСОБА_3 з кімнати НОМЕР_1 будівлі адміністративно-побутового корпусу, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактік» до ОСОБА_3 про виселення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактік» Котко ІгорГригорович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактік».

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зазначав, що суд помилково не застосував до даних правовідносин, правові норми що регулюють правовідносини сервітуту, оскільки будівля в якій знаходиться спірне приміщення є адміністративно-побутовим корпусом, перебуває у приватній власності позивача, а тому визнавати ордер на вселення в кімнату НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 від 24 червня 1977 року, як правову підставу для проживання відповідача у спірному приміщенні в даному випадку неможливо. Вважав, що за вказаних умов між сторонами виникли відносини щодо встановлення сервітуту, оскільки відповідач користується майном, що належить позивачу на праві власності.

Вказував на те, що при відмові у позові про виселення відповідача із спірного приміщення, суд не врахував доводів позивача про те, що вказане приміщення є нежитловим, а тому використовувати його для проживання неможливо і відповідач підлягає виселенню за вимогою власника вказаного приміщення.

Також зазначав, що суд не урахував, що відповідач не проживає у спірному приміщенні більше ніж півроку, а отже він відмовився від користування спірним приміщенням.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України &q?уд;Про судоустрій і статус суддів&q? ; суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &qust;Голос України&quus; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &qugr;Голос України&q?о ; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактік» та відповідач ОСОБА_3 не з&qu'>;явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 25 жовтня 2016 року адміністративно-побутовий корпус літ «А», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Тактік» та не є об'єктом житлової нерухомості. Право власності ТОВ &qu'f; Тактік&qu.0; на вказане майно зареєстроване 21 березня 2016 року.

Згідно рішення виконкому Московської районної ради від 13 червня 1977 року № 320/24, виконавчим комітетом Московської районної Ради депутатів трудящих м. Києва 24 червня 1977 року ОСОБА_4, яка працює на заводі інституту ім. Патона двірником, було видано ордер № 419 на право зайняття службового жилого приміщення квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, площею 24,0 кв.м. Разом з ОСОБА_4 поселяються ї чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 1970 рокународження.

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_3, він з 15 червня 1990 року зареєстрований в квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактік» до ОСОБА_3 про його виселення з кімнати НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на застосуванням ст. 406 ЦК України, як на підставу виселення відповідача із спірного приміщення, є безпідставним, оскільки між сторонами не було встановлено відповідного сервітуту на користування вказаним жилим приміщенням. ОСОБА_3 відноситься до категорії осіб, які згідно вимог ст. ст. 125, 132 ЖК України не можуть бути виселені із службових житлових приміщень та гуртожитків без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

У відповідності до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Тобто, законність користування приміщенням для проживання має підтверджуватися ордером на жиле приміщення.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно рішення виконкому Московської районної ради від 13 червня 1977 року № 320/24, виконавчим комітетом Московської районної Ради депутатів трудящих м. Києва 24 червня 1977 року ОСОБА_4, яка працювала на заводі інституту ім. Патона двірником, було видано ордер № 419 на право зайняття службового жилого приміщення квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, площею 24,0 кв.м. Разом з ОСОБА_4 в дану кімнату поселяються її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 1970 року народження.

З 15 червня 1990 року ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_3 був вселений у спірне приміщення на законних підставах, як член сім&qut-;ї наймача, що підтверджується копією ордера № 419 від 24 червня 1977 року.

Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2009 року у цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства &q?ен;Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона&q?я ; до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та усунення перешкод у користуванні адміністративно-побутовим корпусом у задоволенні позовних вимог ЗАТ &quw ;Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона&qu20; про виселення ОСОБА_3 з кімнати НОМЕР_1 адміністративно-побутового корпусу ЗАТ&q?ьн; Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона&q?ла;, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 правомірно, на підставі ордеру як член сім&q?ов;ї ОСОБА_4, яка перебувала у трудових стосунках з позивачем, вселився в спірне житлове приміщення та з 15 червня 1990 року зареєстрований в ньому. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 12 березня 1991 року, ОСОБА_3 за згодою позивача залишився проживати в спірному жилому приміщенні, є пенсіонером, а тому відноситься о категорії осіб, які згідно вимог ст.ст. 125,132 ЖК України не можуть бути виселені із службових житлових приміщень та з гуртожитків без надання їм іншого житлового приміщення.

Згідно вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи о справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Тобто, сервітут - це право обмеженого користування чужими речами (майном) з певною метою і у встановлених межах.

Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 вселився у спірне житлове приміщення в установленому законом порядку, як член сім&q?бс;ї наймача у якого правовідносини щодо користування спірною кімнатою у 1977 році виникли із ЗАТ &quen;Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона&qur:;, а не з ТОВ «Тактік», а тому доводи апеляційної скарги про встановлення між ТОВ &quдо;Тактік&quта; та відповідачем права обмеженого користування чужим майном ( сервітуту) та про наявність передбачених ст. 406 ЦК України підстав для припинення вказаного сервітуту та виселення відповідача є безпідставними, так як не грунтуються на фактичних обставинах справи, досліджених доказах та вимогах в закону

Доводи апеляційної скарги про те що, відмовляючи у задоволенні позову про виселення відповідача зі спірної кімнати, суд першої інстанції не урахував, що відповідач не проживає у спірному приміщенні більше ніж півроку, а отже він відмовився від користування спірним приміщенням, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не стосуються предмету доказування та підстав позову у даній справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактік» Котка Ігоря Григоровича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактік» Котка Ігоря Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Печерськогорайонного суду міста Києва від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: