Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 182/5445/16-ц

провадження № 61-2987св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Форвард»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

27 червня 2017 року у складі судді Рунчевої О. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 19 листопада 2008 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «Банк Форвард» із заявою № 79649035, яка містить оферту (пропозицію) про укладення кредитного договору на придбання товару, договору застави цього товару та договору про надання та використання платіжної карки.

ПАТ «Банк Форвард» пропозицію прийнявта уклав з відповідачем договір про надання та використання кредитної карти № НОМЕР_1, відкривши поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустивши на ім'я відповідача платіжну карту.

ОСОБА_4 використовувала кредитні кошти, що підтверджується випискою по особовому рахунку, але не виконала взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 18 367,77 грн.

ПАТ «Банк Форвард» просив суд стягнути з ОСОБА_4 борг за кредитним договором в сумі 18 367,77 грн, 3 % річних за період прострочення в сумі

42,15 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форвард» заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 в розмірі 18 409,92 грн, з яких: сума заборгованості - 18 367,77 грн та 3 % річних у розмірі 42,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форвард» судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв?язку з неналежним виконанням взятих на себе ОСОБА_4 зобов?язань за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 станом на 30 вересня 2016 року утворилася заборгованість, яка підлягає стягнення в судовому порядку.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

16 лютого 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

27 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не мала можливості ознайомитися з умовами надання та обслуговування платіжних карток, оскільки вони ще не були затвердженні.

Позивачем не надано жодних підтверджень перерахування або видачі кредитних коштів.

Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру суми заборгованості.

Між сторонами не досягнуто згоди щодо істотної умови кредитного договору, а саме суми наданого кредиту.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

13 квітня 2018 року ПАТ «Банк Форвард» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_4 19 серпня 2008 року звернулася до ПАТ «Банк Форвард» із заявою № 79649035, яка містила три оферти: про укладення кредитного договору на придбання товару (пункт 1 - оферта 1), договору застави цього товару (пункт 2 - оферта 2) та договору про надання та використання платіжної картки (пункт З - оферта 3).

08 липня 2009 року ПАТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідачки, та між ними був укладений кредитний договір.

ОСОБА_4 своїм підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що вказана заява разом з умовами по кредиту складає між нею та банком договір, складовою та невід'ємною частиною якого є також Графік платежів.

Кредит наданий на наступних умовах: сума кредиту - 794,46 грн, розмір кредитної лінії - 10 000,00 грн, строк кредиту - 181 день, з 20 листопада

2008 року по 20 травня 2009 року; розмір процентів ставки за кредитом

45,00 % річних; розмір щомісячної комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування - 15,89 грн; комісія за надання кредиту - 14,72 грн.

У відповідності до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення.

У статті 536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог, оскільки встановлено, що

ОСОБА_4 не виконувала належним чином узяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість у загальній сумі 18 367,77 грн, яка підлягає стягненню на користь банку, а також 3 % розмірі 42,15 грн за прострочення виконання зобов'язань.

Доводи заявника, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів та до незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

27 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська