Справа 206/3332/18
Провадження 2/206/1054/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Кушнірчука Р.О.,

при секретареві судового засідання - Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Білоконь Раїса Василівна про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку майна в спільній сумісній власності подружжя та зміни черговості спадкування,-

за участю:

представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та уточнивши позовні вимоги просить:

- встановити факт його перебування у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6, 1952 року народження, понад п'ять років, а саме із 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ( подень смерті);

- визнати за ним право власності на ? частину спадкового майна, а саме будинку та надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_3;

- змінити черговість одержання права на спадкування, визнав за ним право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги;

- визнати за ним право на спадок по закону як спадкоємця першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ? частину житлового будинку та надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_3.

Свої вимоги обґрунтував тим, що у 1981 році він познайомився та став проживати однією сім'єю, без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6, 1952 року народження. Спочатку, біля десяти років вони проживали з її батьками за адресою: АДРЕСА_4, а потім переїхали в належну йому однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5, де спільно мешкали до 1999 року.

В подальшому його батько ОСОБА_7 26 листопада 2004 року продав належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 13000 доларів США. Тоді ж, ОСОБА_6 був оформлений кредит на придбання будинку. 30 грудня 2004 року на спільні кошти отримані від продажу квартири та кредитні кошти ними був придбаний будинок за адресою: АДРЕСА_3 за 17000 доларів США.

Правовстановлюючі документи на будинок були оформлені на ім'я його цивільної дружини ОСОБА_6 В придбаному будинку, він, ОСОБА_6 та його батько ОСОБА_7 стали проживати спільно. Цей будинок за спільні кошти вони разом відремонтували, здійснили його облаштування та благоустроїли. За час спільного проживання вони спільних дітей не мали, в будь-якому іншому шлюбі він не перебував. В 2004 році після виходу на пенсію, він продовжив працювати та зарплатню віддавав дружині ОСОБА_6, яка займалася розподілом коштів із сімейного бюджету в їх родині. На спільні кошти вони харчувалися, купували необхідні речі, обладнували своє житло, платили комунальні послуги. Між ним та ОСОБА_6 склалися справжні сімейні стосунки пов'язані із виконанням стосовно один одного прав та обов'язків подружжя. В 2012 році ОСОБА_6 захворіла та стала частіше знаходитися вдома. Протягом хвороби він доглядав та опікувався нею, готував їжу, допомагав по господарству.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його цивільна дружина ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_3. Він поховав дружину та залишився проживати в їх спільному будинку. За життя ОСОБА_6 заповіт не складався. Спадкоємцем першої черги, який претендує на спадщину після її смерті є її син ОСОБА_2 Він також, як спадкоємець четвертої черги звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, свідоцтва про право на спадщину ніким із них отримано не було, оскільки з приводу цього спадкового домоволодіння між ними виник спір. Вважає, що спірне домоволодіння є об'єктом спільної сумісної власності та його частка в цьому майні дорівнює ?. Також вважає, що оскільки він довгий час опікувався спадкодавцем, то підлягає зміні черговість у спадкуванні, що є підставою для визнання за ним права на спадщину за законом, як спадкоємця першої черги на іншу ? частину цього домоволодіння.

Ухвалою суду від 10 липня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та задоволено клопотання позивача про витребування додаткових доказів.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, відповідач зокрема зазначив, що позивач знайомий його матері, якого він знає з десяти років. З 1995 року по 2005 рік він проживав разом з матір'ю по АДРЕСА_1. В 2004 році батько позивача оформив на його матір довіреність на продаж квартири по АДРЕСА_2. В цьому році його мати оформила кредит та придбала домоволодіння АДРЕСА_3 З кредитного договору та договору купівлі-продажу будинку вбачається, що спірне домоволодіння мати придбала одноособово, тобто це її власне майно. У придбаному матір'ю домоволодінні, а саме літній кухні, жив батько позивача до 2007 року, поки не помер. Жити до себе батька позивача його мати перевезла після продажу його квартири, оскільки йому не було де жити та вона сама за ним доглядала. Сам позивач не жив у будинку, а інколи приїздив провідувати свого батька. Позивач ображав його матір, однак вона йому нічого не говорила, оскільки боялась сварок. За два тижні до смерті він був у матері. Про її смерть він дізнався від сусідки.

Також, відповідач надав відзив на позовну заяву в якому просив вимоги позивача залишити без задоволення, мотивуючи тим, що ні про позивача, ні про іншого чоловіка йому мати ніколи не розповідала та він не бачив, що на протязі досить тривалого часу, про який стверджує позивач у нього була єдина сім'я з його матір'ю. Також, не є належним доказом спільності коштів позивача та його матері, посилання позивача на договір купівлі-продажу квартири батька позивача, оскільки продаж квартири був вчинений за 10063 грн. (еквівалентно на той час приблизно 2000 доларів США), а спірний будинок відповідно до договору купівлі-продажу його мати придбала одноособово за власні кошти в розмірі 37139,00 грн., що еквівалентно 7000 доларів США. Сам договір купівлі-продажу спірного будинку містить вичерпну інформацію про ціну та порядок сплати, в тому числі посилання на отриманий його матір'ю кредит. При цьому в цих договорах не йдеться про якогось чоловіка, або про особу з якою матір перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Щодо доказів про нібито спільне проживання позивача з його матір'ю, то вони не відповідають дійсності, не є належними, достовірними, допустимими та достатніми. До того ж, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом як спадкоємців першої черги. Підстав для зміни черговості спадкування не має, оскільки факт здійснення над його матір'ю опіки, її матеріальне забезпечення, надання їй будь-якої іншої допомоги позивачем не доведений.

В свою чергу позивач надав відповідь на відзив у якій зазначив, що коли він став спільно проживати з ОСОБА_6, то відповідачу тоді було 10 років. На початку їх спільного життя шлюб вони одразу не зареєстрували, оскільки ОСОБА_6 хоча спільно не проживала вже довгий час зі своїм чоловіком ОСОБА_8, однак ще офіційно перебувала із ним у шлюбі. В 1982 році ОСОБА_6 офіційно розлучилась з чоловіком, однак свідоцтво про розірвання шлюбу отримала тільки в 1988 році. Вони жили без реєстрації шлюбу однією сім'єю, мали намір офіційно оформити свої стосунки, але спочатку із за зайнятості на роботі відкладали реєстрацію шлюбу, а потім коли вже прожили достатній термін разом, вважали це є формальністю, яка не може вплинути на їх сімейні стосунки. В квартирі АДРЕСА_1 цивільна дружина ОСОБА_6 була тільки зареєстрована та ніколи там не проживала, а фактично в цій квартирі мешкав відповідач із своєю родиною. Коли відповідач розійшовся зі своєю дружиною, то ОСОБА_6 переоформила цю квартиру на свою онуку ОСОБА_9. Долучена до матеріалів справи довіреність від його батька на продаж його квартири, свідчить про більш тісні стосунки, ніж просто знайомих. Також стислий проміжок часу між продажем квартири батька та купівлею спірного домоволодіння є непрямим доказом на підтвердження використання коштів від продажу квартири для придбання будинку. Посилання відповідача на відсутність його згоди чи незгоди на укладання договору купівлі-продажу та кредиту, як фактичного чоловіка безпідставні, оскільки шлюб між ним та ОСОБА_6 не був зареєстрований, а в іншому шлюбі вона не перебувала, тому ніякої згоди на укладання договору не було потрібно.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

З договору купівлі-продажу, посвідченого 30 грудня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, вбачається, що ОСОБА_6 купила у ОСОБА_10 домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 за ціною 37139,20 грн., що становить 7000 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору, з яких 2100 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору покупець сплатила продавцеві за рахунок власник коштів, а суму в розмірі 25997,44 грн., що становить 4900 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору, покупець сплатила продавцеві за рахунок кредитних коштів одержаних в АКБ «Укрсоцбанк» до підписання договору (а.с.116).

Відповідно до кредитного договору № 385/06-КО, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6, останній був наданий кредит на придбання нерухомого майна - домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 в сумі 4900 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 29 грудня 2009 року (а.с.118-120).

Право власності на зазначене домоволодіння на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_6 (а.с.117).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с.131).

Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлої, з заявами про прийняття спадщини звернулися до нотаріальної контори позивач та син померлої (відповідач по справі) ОСОБА_2 (а.с.104-121).

Так, позивач звертаючись з дійсним позовом просив встановити факт спільного проживання його та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки цим фактом він обґрунтовує своє право на частку у спільному майні, придбаному спільно з ОСОБА_6, та в інший спосіб захистити свої права, як через встановлення даного факту, він не може.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За нормами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Так позивач в обґрунтування своїх вимог надав довідку Територіальної ради самоорганізації населення житлового масиву Чаплі № 131 від 01 березня 2018 року в якій зазначено, що ОСОБА_1 з 2005 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.15).

Актом обстеження домогосподарства по АДРЕСА_3 встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживав та вів за цією адресою спільне господарство з померлою ОСОБА_6, у домі є їх особисті речі (а.с.147).

З наданих для огляду суду фотографій, вбачається, що позивач разом із ОСОБА_6 відпочивали у колі знайомих, перебували разом на відпочинку (а.с.17-19).

Позивач у період з 1981 року по день смерті ОСОБА_6 з іншою жінкою в шлюбі не перебував.

14 жовтня 1982 року ОСОБА_6 розірвала шлюб з колишнім чоловіком ОСОБА_8 та з того часу з іншим чоловіком у шлюбі не перебувала (а.с.76).

За клопотанням позивача суд допитав ряд свідків.

Так, сам позивач будучи допитаним у якості свідка пояснив, що з 1982 року він став проживати однією сім'єю з ОСОБА_6 по АДРЕСА_4, з її батьками. Відповідач, син ОСОБА_6, також проживав разом з ними. В 1988 році відповідач поступив на навчання та поїхав з дому. Потім відповідач одружився. В 1991 році ОСОБА_6 від роботи отримала квартиру по АДРЕСА_1. В цій квартирі вони ніколи не мешкали, а в 1995 році після ремонту до цієї квартири заселився відповідач зі своєю сім'єю. В 2004 році його батько продав належну йому квартиру по АДРЕСА_2 за 13 тисяч доларів США. Довіреність на продаж квартири його батько надав ОСОБА_6, оскільки вона займалася її продажем. Тоді ж на ім'я ОСОБА_11 був оформлений кредит. На виручені кошти від продажу квартири та отримані кредитні кошти ними за 17 000 доларів США був придбаний будинок по АДРЕСА_3. Кошти, що залишилися після купівлі будинку, вони вклали в його ремонт. Поки в будинку йшов ремонт, він, його батько та ОСОБА_6 проживали в його квартирі по АДРЕСА_5. В 2005 році по закінченню ремонту вони втрьох переїхали проживати до будинку. Його батько майже не ходив, потребував стороннього догляду. Доглядав за батьком до дня його смерті, він та ОСОБА_6 При купівлі спірний будинок вони одразу не оформили на обох, оскільки він довіряв ОСОБА_6, любив її та в них була одна сім'я. Починаючи з 2005 року та по теперішній час, вони постійно проживали в будинку по АДРЕСА_3. За весь цей час за спільні кошти та отримані кредити, вони разом із ОСОБА_6 повністю відремонтували будинок, замінили вікна, комунікації, купили необхідну побутову техніку. Також у цьому будинку проживає його брат ОСОБА_12, до якого вони разом із ОСОБА_6 їздили в колонію за наданням дозволу на продаж батьківської квартири по АДРЕСА_2. Коли ОСОБА_6 захворіла, він сам за нею доглядав. В день смерті ОСОБА_6, в будинку був він та сусід ОСОБА_21, який викликав швидку допомогу та міліцію. На похорон ОСОБА_6, він давав відповідачу кошти в сумі 400 доларів США.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що позивач його брат. В 2004 році ОСОБА_6 разом з братом приїздила до нього в колонію за дозволом на продаж квартири по АДРЕСА_2. На кошти від продажу квартири був придбаний будинок по АДРЕСА_3. ОСОБА_6 була цивільною дружиною брата, яку він знав на протязі багатьох років. В 2006 році, коли він звільнився з місць позбавлення волі, то став проживати в будинку по АДРЕСА_3 разом з братом, батьком та ОСОБА_6 З ОСОБА_6 в нього були добрі відносини. Брат та ОСОБА_6 вели спільний побут, разом відпочивали. Відповідач приїздив до матері тільки на свята. До ОСОБА_6 та його брата часто в гості додому приходили сусіди. Хто платив за похорон ОСОБА_6 він не знає. Однак, після її похорону з дому пропав телевізор та якісь документи.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що позивач її двоюрідний брат. З 1981 року позивач став проживати разом із ОСОБА_6 однією сім'єю. Спочатку вони жили по АДРЕСА_4 у батьків ОСОБА_6 Потім, коли ОСОБА_6 посварилася зі своїми батьками, вони переїхали проживати до батька позивача на АДРЕСА_2. Батько позивача був похилого віку, йому важко було пересуватись, тому вони вирішила продати його квартиру по АДРЕСА_2 та купити будинок. Вона разом з позивачем, ОСОБА_6 їздила в колонію до брата позивача за дозволом на продаж квартири по АДРЕСА_2. Після продажу квартири, позивач разом з ОСОБА_6 на виручені кошти купили будинок по АДРЕСА_3 за 17 000 тисяч доларів США. Ціну купівлі вона знає точно, оскільки будинок разом знайшли за об'явою.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він знає позивача та ОСОБА_6 з 1980 року, як подружню пару. В 2004 році позивач та ОСОБА_6 продали квартиру батька позивача та через три тижні придбали будинок по АДРЕСА_3. З того часу, вони постійно проживали в цьому будинку. Їх відносини були сімейними, як дружини та чоловіка. Позивач до дня смерті ОСОБА_11, доглядав за нею. Всі зароблені кошти позивач віддавав ОСОБА_6, що він бачив на власні очі.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що позивач його однокласник, якого він знає з 1965 року. ОСОБА_6 знає з 1981 року, як цивільну дружину позивача. Він дружив з ними на протязі багатьох років, а тому неодноразово був у них в гостях, коли вони жили по АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, а потім на АДРЕСА_2. В 2004 році позивач, разом з ОСОБА_6 продав квартиру його батька по АДРЕСА_2. На виручені кошти, вони купили будинок по АДРЕСА_3. З того часу, вони втрьох почали мешкали у цьому будинку. Він багато разів був у них у гостях. В останні роки стан здоров'я ОСОБА_6 погіршився. Вона вже почала працювала на дому, вела бухгалтерію. Позивач доглядав за нею, возив її та документи на роботу.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що був знайомий з позивачем та ОСОБА_6 з 1980 років. Спочатку позивач та ОСОБА_6 проживали по АДРЕСА_4, а потім коли батько позивача занедужав, вони продали його квартири та придбали будинок по АДРЕСА_3. Відносини між позивачем та ОСОБА_6 були доброзичливими, вони разом вели спільне господарство, мали сумісний бюджет. Батько позивача також прожив у будинку по АДРЕСА_3. Догляд за батьком здійснював позивач та ОСОБА_6 Після звільнення з тюрми в спірному будинку також став проживати брат позивача. Позивач у всьому допомагав ОСОБА_6 Організацією похорон ОСОБА_6 займався позивач.

Свідок ОСОБА_17 допитаний за клопотання відповідача в судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_6 та її сестрою ОСОБА_18 на протязі десяти років. ОСОБА_6 йому нічого не розповідала про позивача. В будинку ОСОБА_6, він ніколи не був. Про спільне життя ОСОБА_6 та позивача нічого не знає. Про смерть ОСОБА_6 дізнався від її сестри.

Щодо показів свідка ОСОБА_19 та ОСОБА_18 допитаних за клопотання відповідача, то суд зазначає про таке.

Так свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що позивач був лише приятелем ОСОБА_6 та ніколи не був членом її сім'ї, та якого вона при частих відвідування будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_3, ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що ОСОБА_6 її сестра, яка не проживала однією сім'єю з позивачем. Сестра з ОСОБА_1 підтримувала відносини, однак вони були не серйозні. Вона казала сестрі, що позивач не підходив їй як чоловік, однак сестра його жаліла та коли той приходив на підпитку залишала на ніч. Її сестра була самодостатньою жінкою, яка на отримані нею в кредит кошти придбала спірний будинок. Сестра працювала до остатнього дня життя. На похоронах сестри позивача вона бачила. Гроші на похорон сестри давали всі знайомі. Вона не пам'ятає, щоб колись вона, її сестра та позивач сумісно відпочивали. ОСОБА_1 вона взагалі бачила декілька разів. Також, не пам'ятає того, що позивач дарував її синові човен.

До показів цих свідків, суд ставиться критично, оскільки вони необ'єктивні, не узгоджуються з іншими показами свідків та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема фотографіями з яких вбачається їх неодноразовий сумісний відпочинок та сумісне святкування свят у колі сім'ї ОСОБА_6 та позивача.

Крім того, їх покази досить суперечливі, так свідок ОСОБА_20 не могла пояснити причину проживання позивача в будинку по АДРЕСА_3 та не спростовувала того факту, що її сестра ОСОБА_6 пустила жити до будинку по АДРЕСА_3, брата позивача, який до тепер там мешкає у літній кухні. До того ж не запречувала факт їх (її, сестри,позивача) сумісного відпочинку на морі. Разом з тим, спростовувала факт надання позивачем коштів на організацію похорону ссестри, хоча відповідач визнав у судовому засіданні, що саме позивач надав на похорон 400 доларів США та допомогав з його організацією.

Сама свідок ОСОБА_19 називаючи відносини позивача та ОСОБА_6 лише дружніми, не заперечувала проти того, що з ними сумісно відпочивала, декілька разів була в них вдома у гостях.

До того ж, ці покази покликанні на підтримання доводів відповідача, який є зацікавленим у наслідках розгляду даного спору, оскільки від його розв'язання залежить об'єм успадкованого ним майна.

Окрім того, сам відповідач визнавав, що позивач, його мати ОСОБА_6 та його родина сумісно відпочивали на морі, куди їх возив позивач. Не спростовував, що його мати доглядала за батьком позивача, хоча наполягав на тому, що позивач був лише приятелем матері, що на думку суду є досить сумнівним обґрунтуванням того, що людина могла впустили в свій дім та доглядала за людиною похилого віку, яка була для неї зовсім чужою.

Отже, оцінюючі надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що показаннями допитаних свідків, письмовими доказами, в судовому засіданні доведений факт проживання позивача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 з 1981 року по час її смерті.

Однак, чинний до 31 грудня 2003 року Кодекс законів про шлюб і сім'ю не дозволяв суду прирівнювати набуті чоловіком і жінкою під час проживання однією сім'єю без шлюбу правовідносини до подібних, що набувалися під час шлюбу.

Разом з цим, враховуючи, що спірний будинок придбаний 20 грудня 2004 року, правовідносини сторін регулюються ЦК України та СК України, які набули чинності з 1 січня 2004 року, а тому не виходячи за межі заявлених позовних вимог, суд встановлює факт спільного проживання позивача з ОСОБА_6, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по час смерті останньої, оскільки позивач у встановленому законом порядку довів ті обставини, що між ним та ОСОБА_6 дійсно склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме, що вони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Глава 8. Право спільної сумісної власності подружжя).

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Для вирішення питання щодо правового режиму такого майна підлягають встановленню: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці; ведення спільного господарства, побуту; виконання взаємних прав та обов'язків; час придбання і джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); мета придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Як вже встановлено судом, спірне домоволодіння 20 грудня 2004 року було придбано на ім'я ОСОБА_6

Так, з копії трудової книжки позивача вбачається , що починаючи з січня 1980 року по 05 грудня 2002 року він безперервно служив у органах внутрішніх справ. З 18 червня 2004 року по 23 вересня 2004 року працював у ТОВ «АТБ Маркет» - охоронцем ( а.с.39-41).

По звільненню з органів внутрішніх справ позивач став отримувати пенсію, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.12).

Отже, викладене підтверджує факт трудової діяльності позивача та отримання ним стабільного доходу, як в період його сумісного проживання з ОСОБА_6, так на момент придбання спірного домоволодіння .

До того ж, враховуючи, що вартість спірного домовлодіння за договором купівлі-продажу становила 7000 доларів США, то отримані ОСОБА_6 за кредитним договором №385/06-КО від 30 грудня 2004 року кошти на його придбання в розмірі 4900 доларів США становили більшу частину його вартості.

Відповідно до ч. 3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, виходячи з того, що спірне домоволодіння придбано в період встановленого судом часу спільного проживання позивача із ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та відповідачем належними, допустимими, достовірними доказами в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України не спростовано, що вищезазначений кредитний договір укладався ОСОБА_6 не в інтересах сім'ї, то суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння було придбано за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, отриманих зокрема за вищевказаним кредитним договором.

Судом не може бути залишена поза увагою і та обстаивнаґ, що кошти на погашення кредиту, також сплачувались у період їх спільного проживання, а відповідно були їх спільними коштами, оскільки кінцевій термін повернення кредиту в договорі вказаний 29 грудня 2009 року, а факт їх спільного проживання встановлений судом з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, виходячи з доведеності факту спільного проживання позивача та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 - дня її смерті, суд вважає, що спірний будинок, який був придбаний ними в цей період за їх спільні кошти, є об'єктом їх спільної сумісної власності, який підлягає поділу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, зважаючи на правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя та відсутності обставин, які б свідчили про нерівність часток подружжя, суд визначаючи розмір частки позивача у спірному майні приходить до висновку, що за позивачем підлягає визнанню право власності на 1/2 частину спірного будинку, тобто на половину від спірного майна, яке було визнано судом об'єктом права спільної сумісної власності.

Прийшовши до такого висновку, суд не бере до уваги аргументи позивача та покази свідків допитаних за його клопотанням щодо того, що кошти від продажу квартири його батька були витрачені на купівлю спірного будинку, оскільки сам факт продажу квартири не може бути доказом участі у придбанні спірного будинку, а покази свідків не можуть підтверджувати обставини участі коштами у придбанні майна, та зокрема розмір цієї участі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо висновку судового оціночно-будівельного експертного дослідження №1234-08 від 07 вересня 2018 року, яким встановлено, що вартість квартири АДРЕСА_2, станом на 26 листопада 2004 року (момент її продажу) становила 68999,00 грн. або 13003 доларів США, а домоволодіння АДРЕСА_3 станом на 30 грудня 2014 року (по спливу десяти днів з моменту його купівлі) становило 90044,00 грн. або 16997 доларів, то він не може бути покладений в обгрунтування рішення, виходячи з такого.

Цим висновком встановлена найбільша ймовірна їх ринкова вартість, тоді як сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ч.1 ст.627 ЦК України), а тому при укладанні договорів купівлі-продажу квартири та будинку могли визначити будь-яку ціну їх продажу, щодо якої вони дійшли згоди, яка зовсім могла не відповідати їх ринковій ціні.

Щодо позову в іншій частині вимог, то суд дійшов до такого.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 постановіПленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем не доведена відповідними засобами доказування, наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності.

Навпаки, сам позивач зазначав, що спадкодавець мала достатні доходи та не потребували сторонньої матеріальної допомоги.

До того ж, з пояснень сторін та свідків судом встановлено, що спадкодавець до самої смерті продовжувала працювати та її стан ніяк не був безпорадним.

Доводи позивача про те, що він опікувався спадкодавцем та надавав допомогу, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Отже, у задоволенні вимог позивача про зміну черговості та визнання за ним права на спадок по закону як спадкоємцем першої черги, слід відмовити у зв'язку з їх недоведеністю.

Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, то відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2455,85 грн. та витрати понесені у зв'язку з проведення експертизи щодо оцінки вартості спірного нерухомого майна в розмірі 400,00 грн.

Разом з цим, відсутні підстави щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених по оплаті висновку судового оціночно-будівельного експертного дослідження № 1234-08 від 07 вересня 2018 року в розмірі 7400,00 грн., оскільки цей висновок не був покладений в обґрунтування рішення, а тому понесені з ним витрати не можливо віднести до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Білоконь Раїса Василівна (місце знаходження: АДРЕСА_7) про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку майна в спільній сумісній власності подружжя та зміни черговості спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_6 з 01 січня 2004 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинку та надвірних будівель розташованих за адресою: АДРЕСА_3.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про зміну черговості спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 2455,85 грн. та витрати понесені у зв'язку з проведення експертизи у розмірі 400,00 грн., а всього 2855,85 грн.

Повний текст судового рішення складений 21 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.