Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 159/1061/16-ц

провадження № 61-10297св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представники позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники відповідача: Данильченко Олена Олександрівна, Мазурок Андрій Анатолійович, Місюра Ірина Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Данильченко Оленою Олександрівною, та публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Мазурок Андрієм Анатолійовичем, на рішення Апеляційного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Грушицького А. І., Свистун О. В.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2005 року за нею визнано право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_9, в тому числі й на грошові кошти в сумі 1 550 доларів США, що знаходяться в Ковельському відділенні «ПриватБанку», на підставі укладеного між

ОСОБА_9 та відповідачем договору про депозитний вклад. Позивач зазначала, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не вжито заходів щодо повернення їй як спадкоємцю банківського вкладу.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд: стягнути із відповідача на її користь суму вкладу в розмірі 1 550 доларів США, що еквівалентно

41 102,02 грн, усі проценти за користування депозитними коштами, нараховані згідно з умовами договору, з 25 травня 2004 року, а також пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення виконання зобов'язання відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 21 лютого 2015 року по день постановлення рішення у даній справі, та понесені судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором про депозитний вклад від 25 травня 2004 року № НБ, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 у розмірі

36 846,78 доларів США, що еквівалентно 917 116,35 грн, з яких: основний вклад у розмірі 1 550 доларів США, що еквівалентно 38 579,50 грн, нараховані відсотки в розмірі 837,94 доларів США, що еквівалентно 20 856,32 грн, пеня за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 34 458,84 доларів США, що еквівалентно 857 680,53 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо повернення позивачу, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_9, суми вкладу та нарахованих відсотків, а також пені, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором про депозитний вклад від 25 травня 2004 року № НБ, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 у розмірі

1 789,59 доларів США, що еквівалентно 44 538,68 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що

7 % річних нараховуються тільки у період дії договору, а після закінчення дії договору і до моменту повернення вкладу 1 % ставки вкладу в рік, тому стягненню підлягає сума вкладу з нарахованими відсотками за договором та відсотками по закінченню дії договору в загальному розмірі

1 789,59 доларів США, що еквівалентно 44 538,68 грн, згідно офіційного курсу НБУ станом на 16 червня 2016 року. Та враховуючи, що позивач не є вкладником, а спадкоємцем, відповідно до частини другої статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки у зв'язку з невиконанням боржником спадкодавця договірних обов'язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві. Оскільки за життя ОСОБА_9 та до закінчення терміну дії договору про банківський вклад таке рішення судом ухвалене не було, апеляційний суд вважав, що вимога про стягнення пені у розмірі 3 % за кожний день прострочення виконання зобов'язання згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» задоволенню не підлягає.

У листопаді 2016 рокуОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що положення статті 1230 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Крім того, відповідачем не надано доказів існування повідомлень про зменшення процентів, що свідчить про відсутність підстав для застосування відсоткової ставки вкладу «до запитання» у розмірі 1 % річних.

У січні та лютому 2017 рокупредставники ПАТ КБ «ПриватБанк» подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. У іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Касаційні скарги мотивовані тим, що вказаний позивачем договір банківського вкладу у відповідача відсутній, а за індивідуальним номером платника податків ОСОБА_9 не ідентифікується, що свідчить про відсутність правовідносин.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, що підтверджено копією повторного свідоцтва про смерть від 14 січня

2015 року серії НОМЕР_1.

У січні 2015 року ОСОБА_2, якспадкоємець вкладника, звернулася до відповідача, яка згідно із рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2005 року є спадкоємцем належного спадкодавцю майна, в тому числі і вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк», однак банк відмовив у виплаті коштів за вкладом, мотивуючи відсутністю даних про наявність депозитних коштів на рахунку та ненаданням позивачкою всіх належних документів.

Факт отримання банком коштів від ОСОБА_9 у розмірі 1 550 доларів США на депозитний рахунок підтверджено квитанцією від 25 травня 2004 року, виданою відповідачем.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Зі змісту умов договору про депозитний вклад від 25 травня 2004 року вбачається, що при укладенні договору вкладник передає, а банк приймає грошові кошти в сумі 1 550 доларів США на термін 6 місяців, до 25 листопада 2004 року з нарахуванням відсотків у розмірі 7 % річних. Відповідно до пункту 4 даного договору нарахування процентів за вкладом починається з дня, наступного за днем надходження грошових коштів у банк, і проводиться за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів у році за ставкою вказаною в пункті 1 даного договору.

Після закінчення терміну вкладу нараховані за строк вкладу проценти додаються до розміру вкладу на отриману суму, з наступного календарного дня після дати, вказаної в пункті 1 договору, банк проводить нарахування процентів за ставкою вкладу «до запитання» до моменту повернення вкладу вкладнику (пункт 4 договору).

Договір про депозитний вклад не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії, однак із наданих представником банку пояснень та підтверджуючих документів слідує, що розмір відсоткової ставки за вкладами «до запитання» за період з 01 грудня 2004 року по даний час становив 1 %.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що позивач як спадкоємець майна померлого ОСОБА_9, має право на отримання банківського вкладу, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що 7 % річних нараховуються тільки у період дії договору, а після закінчення дії договору і до моменту повернення вкладу 1 % ставки вкладу в рік.

Вирішуючи позов в частині стягнення пені у розмірі 3 %, апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивач не є вкладником, а спадкоємцем вкладника, відповідно до частини другої статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки у зв'язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов'язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві, та враховуючи, що за життя ОСОБА_9 та до закінчення терміну дії договору про банківський вклад таке рішення судом ухвалене не було, дійшов правильного висновку про те, що така вимога задоволенню не підлягає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Данильченко Оленою Олександрівною, та публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Мазурок Андрієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. П.Курило