№ 637/1232/18
№ 2/637/398/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2018 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Бутрик Ю.С.,

позивач: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Гетьманівська сільська рада Шевченківського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Мостова, 35, с. Мостове, Шевченківський район, Харківська область та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вищезазначеною адресою.

Як підставу позову зазначено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Мостова, 35, с. Мостове, Шевченківський район, Харківська область. У житловому будинку зареєстрований ОСОБА_2, який із січня 2014 року в ньому не проживає згідно акту депутата Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 27.09.2018 року. Відповідач у житловому будинку не проживає, допомоги щодо утримання житла не надає, поточні ремонти не проводить, комунальні платежі не сплачує. На даний час ОСОБА_1, як законний власник житлового будинку, не має змоги на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не може отримати субсидію на комунальні послуги в звязку з реєстрацією у житловому будинку ОСОБА_2. Позивачу не відоме місцезнаходження (перебування) відповідача, жодних стосунків сторони не підтримують, не спілкуються. Позивач не чинив перешкод відповідачу у користуванні житловим будинком. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і житловим приміщенням за місцем реєстрації не користується близько чотирьох років без поважних причин. Факт реєстрації відповідача у житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, порушує її право на користування та розпорядження майном, як власника. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Мостова, 35, с. Мостове, Шевченківський район, Харківська область та про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вищезазначеною адресою.

У судовому засіданні позивач підтримала позов та наполягала на його задоволенні.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи згідно опублікованому оголошенню на сторінці Шевченківського районного суду Харківської області http://sh.hr.court.gov.ua/sud2037/ офіційному веб-порталі «Судова влада України» в мережі «Інтернет».

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, зясувавши позицію представника третьої особи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи не безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

У відповідності до вимог ст.ст. 316, 328 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріали справи свідчать, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Шевченкове, Шевченківський район, Харківська область (а.с. 4, 5).

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Мостова, 35, с. Мостове, Шевченківський район, Харківська область, на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3, реєстраційний № 1367 (а.с. 8, 9).

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За інформацією Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області № 396 від 27.09.2018 року та № 367 від 24.10.2018 року згідно запису у погосподарській книзі № 4 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № 02-0311-3, у житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Мостова, 35, с. Мостове, Шевченківський район, Харківська область, зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 13).

Згідно акту комісії у складі депутата Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області та сусідів від 27.09.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований у житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Мостова, 35, с. Мостове, Шевченківський район, Харківська область, однак із січня 2014 року у вищезазначеному будинку не проживає (а.с. 7).

Отже, відповідач з січня 2014 року у житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Мостова, 35, с. Мостове, Шевченківський район, Харківська область не проживає, допомоги щодо утримання житла не надає, поточні ремонти не проводить, комунальні платежі не сплачує, не отримує кореспонденцію за даною адресою, її особисті речі в квартирі відсутні.

На даний час ОСОБА_1 не може в повному обсязі реалізовувати своє право як власник.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 показали, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Мостова, 35, с. Мостове, Шевченківський район, Харківська область, підтвердили, що у будинку зареєстрований ОСОБА_2, який із січня 2014 року в ньому не проживає, оскільки переїхав на інше місце проживання.

Частиною 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Позивач є власником спірного житлового будинку, в якому зареєстрований відповідач, який не є членом його сімї. Предметом позову є визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у звязку з непроживання в ньому понад один рік.

Отже, на встановлені правовідносини поширюються норми статтей 64, 156 ЖК України, статті 405 ЦК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позову

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 316, 328, 391 Цивільного кодексу України, ст. 71, 72, 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Мостова, 35, с. Мостове, Шевченківський район, Харківська область.

В іншій частині позову - відмовити.

Копію рішення направити відповідачу та третій особі.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя

ОСОБА_6