Справа № 191/302/18
Провадження № 2/191/99/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гречко Ю.В.

при секретарі Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, до ОСОБА_3, представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків неукладеного правочину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 06 листопада 2013 року між ним і відповідачем ОСОБА_5 було досягнуто домовленість про купівлю-продаж житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дружби,30. На виконання умов досягнутої домовленості позивач позивач сплатив за будинок відповідачеві ОСОБА_5 грошову суму 82000,00 грн., а останні 8000 доларів США сплатить протягом двох років, тобто до 06 листопада 2015 року. За взаємною домовленістю позивач поселився у зазначений будинок та прожив у ньому до 31 грудня 2014 року. Коли у січні 2015 року позивач хотів передати відповідачеві ОСОБА_5 останню суму грошових коштів 8000 доларів США, відповідач повідомив, що правовстановлюючих документів на будинок у нього не має, у звязку з чим позивач не сплатив зазначену суму відповідачеві і повідомив останнього, що розриває досягнуту домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку. З січня по червень 2015 року позивач намагався повернути сплачені ним грошові кошти в розмірі 82000,00 грн., однак відповідачі ухиляються від повернення коштів. Оскільки досягнута домовленість не є договором купівлі-продажу, позивач вважає, що договору купівлі-продажу укладено не було і відповідач безпідставно отримав від позивача грошові кошти в розмірі 82000,00 грн. Також згідно ст..536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом чи іншим актом цивільного законодавства. Норми глави 83 ЦК України не встановлюють розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, у звязку з чим у даному випадку необхідно застосовувати аналогію закону. Найбільш подібні правовідносини регулюються нормами ч.1 ст.1048 ЦК України, згідно якої розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки відповідачі зобовязані повернути позивачеві грошові кошти в розмірі 82000,00 грн., то за період з 06 листопада 2013 року до 21 серпня 2018 року розмір процентів за користування чужими грошовими коштами становить 96833,90 грн. Також позивач посилається на вимоги ст.625 і вважає, що відповідачі повинні сплатити йому три проценти річних від простроченої суми за період з 06 листопада 2013 року до 21 серпня 2018 року в розмірі 12396,22 грн. Також вважає, що відповідачі повинні повернути йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції, який з листопада 2013 року до 30 вересня 2017 року склав 198,5 %, на суму 162770,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно вищезазначену суму грошових коштів, яка у загальному розмірі складає 272000,12 грн.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надали суду відзиви на позов, де зазначили, що визнають позовні вимоги в сумі 70000,00 грн., оскільки позивач зірвав їм продаж будинку, пообіцявши розплатитися з розстрочкою платежу, сплативши лише 82000,00 грн. В подальшому позивач черех два роки відмовився купувати будинок і вимагав повернути гроші, однак він безоплатно два роки прожив в будинку, пошкодив у ньому певне майно, хоча відповідач був готовий продати позивачеві будинок і мав всі правовстановлюючі документи на нього.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Також зазначив, що вищезазначений житловий будинок оформлений на імя ОСОБА_3, придбаний під час її шлюбу з ОСОБА_5, тому відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за безпідставне користування чужими грошовими коштами.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнав частково, підтримав обставини, викладені у відзиві на позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в сумі 82000,00 грн., вважає, що зазначені представником позивача проценти і інфляція до даних правовідносин не застосовується.

Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази у справі.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення представника сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 06 червня 2016 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дружби,30, на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2007 року.

Як вбачається з наданої суду розписки позивач ОСОБА_1 передав відповідачеві ОСОБА_5 в якості авансу грошові кошти в розмірі 82000,00 грн. за продаж житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дружби,30.

Отже, судом встановлено, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 відбулася усна домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дружби,30.

Позивач ОСОБА_1 передав відповідачеві ОСОБА_5 в якості авансу грошові кошти в розмірі 82000,00 грн. за продаж вказаного житлового будинку.

У ст.657 ЦК України зазначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, оскільки у даному випадку йдеться про договір купівлі-продажу нерухомого майна, який потребує і нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а сторонами ці вимоги закону не виконані, то цей договір не був укладений.

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, завдаток видається з метою забезпечення дійсного зобовязання, яке існує між сторонами. Оскільки сторонами не були дотримані вимоги закону щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку, цей договір вважається неукладеним і жодних зобовязань з цього приводу сторони один перед одним не мають. Отже, отримана відповідачем від позивачки грошова сума 82000,00 грн. вважається авансом і, оскільки в подальшому зобовязання сторін щодо купівлі-продажу нерухомого майна не виникли, ця сума авансу підлягає поверненню позивачу.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошової суми з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 96833,90 грн., трьох процентів річних в розмірі 12396,22 грн., суд вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до ст.536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Зазначені норма закону викладена в главі 48 ЦК України і розповсюджується на зобовязальні правовідносини.

У ч.1 ст.509 ЦК України зазначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Як було встановлено судом, оскільки у даному випадку йдеться про договір купівлі-продажу нерухомого майна, який потребує і нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а сторонами ці вимоги закону не виконані, то цей договір не був укладений і відповідно жодних зобовязань між сторонами не виникло, у звязку з чим на дані правовідносини не розповсюджуються вимоги ст.ст.536, 625, 1050 ЦК України, на які посилається представник позивача.

Необгрунтованими суд вважає і посилання представника позивача на вимоги ч.2 ст.1214 ЦК України, згідно якої у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Так, відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, вимоги ст.1214 ЦК України поширюються на випадки, коли грошові кошти були одержані особою безпідставно, тоді як у даному випадку відповідачем грошові кошти були отримані в якості авансу і на дані правовідносини поширюються вимоги ч.2 ст.570 ЦК України, згідно якої Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, спрямовані до ОСОБА_5, встановленою частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_3 особисто грошові кошти від позивача не отримувала і жодних зобовязань щодо їх повернення перед позивачем нести не може.

Судові витрати по справі в розмірі 820,00 грн. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5 на користь держави у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.570, 526, 625, 657, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, до ОСОБА_5 про застосування наслідків неукладеного правочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, отриману суму авансу в рахунок укладення договору купівлі-продажу житлового будинку в майбутньому в розмірі 82000 (вісімдесят дві) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, до ОСОБА_5 про застосування наслідків неукладеного правочину відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про застосування наслідків неукладеного правочину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь держави в особі Державної судової адміністрації України: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , Банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір в розмірі 820 (вісімсот двадцять) грн. 00 коп.

На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлене у повному обсязі 31 серпня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_6