Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 431/1168/17

провадження № 61-1110св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Імперіал ЛТД»,

представник позивача - Бондар Андрій Анатолійович,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Старобільського районного суду Луганської області, у складі судді Ткач О. В., від 17 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Луганської області, у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Дронської І. О., Назарової М. В., від 27 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року кредитна спілка «Імперіал ЛТД» (далі - КС «Імперіал ЛТД») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 червня 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 було укладено договір кредитної лінії № 3386, відповідно до умов якого позичальнику були надані за весь час користування кредитні кошти у розмірі 126 тис. грн зі сплатою 70% річних від залишку кредиту за кожен день користування кредитом, з кредитним лімітом у розмірі 41 тис. грн, строком на 24 фактичних місяці від дати отримання відповідачем кредиту до повного виконання зобов'язань. Додатковою угодою до договору кредитної лінії від 15 жовтня 2015 року строк дії кредитного договору змінено на 52 фактичних місяці. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між сторонами та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були укладені окремі договори поруки. Позичальник неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 90 008,62 грн, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 травня 2017 року позов КС «Імперіал ЛТД» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь КС «Імперіал ЛТД» солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 008,62 грн та судові витрати

у розмірі 1 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КС «Імперіал ЛТД» солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 008,62 грн та судові витрати у розмірі 1 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь КС «Імперіал ЛТД» солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 008,62 грн та судові витрати у розмірі 1 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь КС «Імперіал ЛТД» солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 008,62 грн та судові витрати у розмірі 1 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на користь КС «Імперіал ЛТД» солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 008,62 грн та судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позичальник неналежним чином виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Доводи ОСОБА_8 про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України є необґрунтованими, оскільки зміна строку виконання зобов'язання за кредитним договором без згоди поручителя передбачена умовами договору поруки. Суд першої інстанції вважав за можливе стягнення відсотків за користування кредитом після закінчення терміну дії договору до повного виконання зобов'язання з повернення кредиту.

Додатковим рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 30 травня 2017 року змінено порядок розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 задоволено частково, рішення суду першої інстанції у частині стягнення судових витрат скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у розмірі 267 грн з кожного. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, змінивши рішення суду першої інстанції лише у частині стягнення судових витрат. Апеляційний суд виходив із того, що додаткова угода від 15 жовтня 2015 року до договору кредитної лінії від 26 червня 2013 року укладена у період дії кредитного договору, а тому доводи ОСОБА_8 щодо припинення поруки є необґрунтованими.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати оскаржені судові рішення та залишити позов без розгляду, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що укладення між сторонами 15 жовтня 2015 року додаткової угоди до договору кредитної лінії, якою збільшено строк дії договору, а відтак і строк нарахування процентів до 70% річних, відбулось без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності. Додаткову угоду до кредитного договору укладено після закінчення строку дії основного договору, а отже порука припинилась на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Оскільки касаційна скарга подана ОСОБА_8, судові рішення підлягають касаційному перегляду лише у частини вирішення позовних вимог до ОСОБА_8 в силу статті 400 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що 26 червня 2013 року між

КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 було укладено договір кредитної лінії № 3386, відповідно до умов якого позичальнику були надані за весь час користування кредитні кошти у розмірі 126 тис. грн зі сплатою 70% річних від залишку кредиту за кожен день користування кредитом, з кредитним лімітом у розмірі 41 тис. грн, строком на 24 фактичних місяці від дати отримання відповідачем кредиту до повного виконання зобов'язань.

Згідно з пунктом 2.1 договору кредитної лінії № 3386 від 26 червня

2013 року кредит надається строком на 24 фактичних місяці від дати отримання позичальником кредиту або першого траншу за кредитом.

Відповідно до додаткової угоди від 15 жовтня 2015 року до договору кредитної лінії № 3386 від 26 червня 2013 року пункт 2.1 викладено у наступній редакції: «кредит надається строком на 52 фактичних місяці від дати отримання позичальником кредиту або першого траншу за кредитом».

З метою забезпечення виконання умов договору кредитної лінії 26 червня

2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 3386/5, відповідно до умов якого остання взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3 за спірним кредитним договором.

Статтею 546 ЦК Українивстановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Згідно з пунктом 1.1 договору поруки № 3386/5 від 26 червня 2013 року поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 3386 від 26 червня 2013 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Пунктом 3.1.1 договору поруки № 3386/5 від 26 червня 2013 року передбачено, що поручитель дає згоду на зміну розміру процентної ставки за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення та укладання окремої угоди. Дана умова договору є результатом домовленості кредитора з поручителем, а отже поручитель розуміє покладену на нього відповідальність та дає згоду на зміну основного зобов'язання та строків виконання за зобов'язаннями боржника.

Відповідно до пункту 4.2 договору поруки № 3386/5 порука припиняється, якщо кредитор протягом строку позовної давності, визначеного у пункті 5.2 цього договору, не пред'явить вимоги до поручителя.

У пункті 5.2 договору поруки сторони домовилися, що кредитор має право звернутися з вимогами до поручителя у трирічний термін з моменту настання права вимоги за зобов'язанням.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що у справі, яка переглядається, порука ОСОБА_8 не припинилася на підставі частини першої статті 559 ЦК України, оскільки умовами договору поруки, який підписано поручителем, передбачена згода поручителя на зміну основного зобов'язання, у тому числі встановлено, що поручитель надає згоду на зміну строків виконання за зобов'язаннями боржника.

Проте не можна погодитися з висновками апеляційного суду у частині стягнення процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії кредитного договору.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК Українивстановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до пунктів 3.4, 3.5, 3.6 кредитного договору від 26 червня

2013 року сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до цього договору. У випадку надання кредиту траншами сторони зобов'язуються вносити відповідні зміни у графік платежів шляхом підписання додаткового договору в день надання кожного наступного траншу. Якщо дата здійснення чергових платежів згідно графіка платежів припадає на вихідний (святковий, неробочий) день, то здійснення платежів відбувається на наступний за вихідними (святковими, неробочими) днями робочий день кредитодавця і це не вважається порушенням графіка платежів. Погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем здійснюється в наступному порядку: в першу чергу сплачуються всі нараховані проценти, а за відсутністю заборгованості по процентах - погашається сума кредиту.

Пунктом 5.4.3 кредитного договору передбачено, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та сплати процентів за користування кредитом на строк, що перевищує один календарний місяць, або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків від суми кредиту.

Суди встановили, що заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 вересня 2015 року у справі № 431/3584/15-ц позов КС «Імперіал ЛТД» задоволено.Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8 на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2013 року у розмірі 24 362,14 грн. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

ВеликаПалата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 10/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

На час звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги не заявлялися.

У порушення вимог статей 212-214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не врахував, обставини справи не встановив, не перевірив розрахунок кредитної заборгованості, обґрунтованості нарахування процентів після судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, яке набрало законної сили, не з'ясував чи скористався позивач правом дострокового повернення кредитних коштів шляхом звернення у 2015 році до суду, чи звертався позивач з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, чи не змінився строк виконання основного зобов'язання, не встановив чи не припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором у зв'язку зі спливом строку кредитування, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову у частині позовних вимог до ОСОБА_8

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 вересня 2017 року у частині вирішення позовних вимог кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_8 скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта