Єдиний унікальний номер 235/4472/17 Номер провадження 22-ц/804/310/18
Єдиний унікальний номер 235/4472/17 Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.
Номер провадження 22-ц/804/310/18 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу №235/4472/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_3,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2018 року, ухвалене в місті Покровськ Донецької області,

встановив:

У вересні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який розірвано 07 грудня 2010 року. На теперішній час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_1». Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2, ними було набуто наступне майно:

-земельна ділянка загальної площі 0,3072 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (в т.ч. кадастровий № НОМЕР_2 - 0,1500 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та за кадастровим № НОМЕР_3 - 0,1572 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства) вартістю 4343 грн. Вказана земельні ділянка набута її ім'я позивача на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2007 року;

-житловий будинок загальною площею 105 кв.м, житловою площею 45,10 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 248157 грн. Житловий будинок набутий її ім'я позивача на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 грудня 2007 року.

Для покупки будинку позивач отримала кредит відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 грудня2007 року в сумі 49140 доларів США, що дорівнює еквіваленту 248157 грн, а також уклала з банком договір іпотеки від 19 грудня 2007 року, за яким передала в іпотеку жилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, поручителем за яким є ОСОБА_2, який надав свою згоду на покупку даного будинку. Кредитний договір укладався ними (подружжям) виключно в інтересах сім'ї, оскільки вони перебували у шлюбі і проживали в будинку, купленому на кошти, отримані за кредитним договором.

До моменту розірвання шлюбу сторони спільно сплатили заборгованість по кредиту в розмірі 4231,50 доларів США, після розірвання шлюбу ними також було спільно сплачено за кредит 13000 доларів США, що були отримані від продажу будинку, на купівлю якого брався споживчий кредит, та земельної ділянки, на якій він розташований, самостійно вона оплатила по кредиту 25000 доларів США. На даний час залишок по кредиту складає 6908,50 доларів США.

Вважає, що відповідач повинен сплатити їй половину грошових коштів в сумі 15954,25 доларів США (12500 доларів США (половина від самостійно сплаченої позивачем суми кредиту у розмірі 25 000 доларів США) та 3454,25доларів США (половина від залишку по кредиту у розмірі 6908,50 доларів США)), що на момент подачі позову дорівнює еквіваленту 127522,32 грн.

Крім того, в період шлюбу ними був придбаний автомобіль «Шкода Октавія Тур», об'єм двигуна 1.6, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 106231 грн на кошти, отримані за кредитним договором № 3/Ш/230707,поручителем за яким виступала вона. Заборгованість по цьому кредитному договору виплачена у повному обсязі. На теперішній час відповідач продав автомобіль без її згоди на це, тому, позивач вважає, щовідповідач повинен компенсувати половину вартості проданого автомобілю в розмірі 53115,50 грн.

На підставі наведеного, позивач просила поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частини боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 грудня 2007 року в розмірі 127522,32 грн, а також стягнення з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частини вартості автомобіля «Шкода Октавія Тур», об'єм двигуна 1.6, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 53115,50 грн (т. 1 а.с. 1-3).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «Укрсиббанк» про поділ майна подружжя, відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з висновком суду про те, що позивач та її представник ОСОБА_3 не скористались своїм правом взяти участь в судовому засіданні з наступних підстав: після повернення справи з апеляційного суду секретарем судді в телефонному режимі повідомлено представника позивача, що 18 січня 2018 року судом буде вирішено питання про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 27 лютого 2018 року судом не було допущено представника позивача до участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Оболонського районного суду м. Києва через неналежно оформлені повноваження (хоча всі документи містилися в матеріалах справи). Розгляд справи перенесено на 19 квітня 2018 року. Цієї дати секретарем судді в телефонному режимі повідомлено представника позивача про технічні неполадки з обладнанням, за допомогою якого проводиться судове засідання в режимі відеоконференції та запропоновано йому написати клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Щодо неявки позивача в судове засідання на 16 липня 2018 року після визнання її явки обов`язковою, зазначає, що позивач не мала можливості з`явитися до суду, про що надала суду клопотання. Твердження суду про не надання доказів дати укладення між сторонами шлюбу, у зв`язку з чим, суд позбавлений визначити правовий режим майна, спростовуються п. 2.1. договору про надання споживчого кредиту, в якому зазначено, що умовою забезпечення кредиту є порука чоловіка позивача ОСОБА_2 Крім того, факт перебування у шлюбі підтверджується тим, що на час укладення кредитного договору та договору іпотеки позивач мала прізвище ОСОБА_2. Зазначає, що позивачу не надавалася інформація про надання доказу на підтвердження дати укладення шлюбу, а за наявності у суду сумнівів у добросовісності наданої позивачем інформації щодо укладення кредитного договору в період шлюбу, суд міг з власної ініціативи на підставі частини 7 ст. 81 ЦПК України витребувати необхідні докази.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду відповідачем та третьою особою не подано.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції з Київським апеляційним судом представник позивача ОСОБА_6 доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримала та просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 грудня 2007 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 0 на суму 49140,00 доларів США на строк 360 місяців з процентною ставкою річних 12,9% (т. 1 а.с. 67-71).

За час шлюбу сторони придбали житловий будинок № 50а загальною площею 105,00 кв.м., житловою площею 45,10 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, а також а також земельні ділянки площею 0,1572 га, 0,1500 га, розташованих за адресою: смт. Оленівка Волноваського району Донецької області, вул. Жовтнева, будинок 50а. Власником вказаного майна була позивач з 19 грудня 2007 року по 15 листопада 2013 року (т. 1 а.с.82, 83, 91, 92, 93-96, 99, 100).

За період шлюбу сторонами також було придбано на підставі договору № 3/Ш/230707 від 23 липня 2007 року автомобіль «Шкода Октавія Тур», об'єм двигуна 1.6, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого був відповідач (а.с.85, 86).

Шлюб між ОСОБА_2та ОСОБА_1 розірвано 07 грудня 2010 року, актовий запис № 232 (а.с.97).

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 03 лютого 2012 року зареєстрували шлюб, після реєстрації якого позивач змінила прізвище змінила прізвище на «ОСОБА_1» (а.с.98).

Згідно квитанції № 1 від 14 листопада 2013 року ОСОБА_1 погашена кредиторська заборгованість згідно кредитного договору 33000 доларів США, що еквівалентно 263769 грн (т. 1 а.с.84).

Згідно довідки АТ «УкрСиббанк» від 16 лютого 2018 року № 68-14/12 кредитна заборгованість по кредитному договору № 0 від 19 грудня 2007 року відсутня (т. 1 а.с. 168).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її представник ОСОБА_3 не скористались своїм правом взяти участь в судовому засіданні, навіть після визнання явки позивача обов'язковою та виклик її в судове засідання для надання особистих пояснень, позивачем доказів щодо дати укладення нею шлюбу з відповідачем надано не було, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості визначити правовий режим майна, що є предметом позову (кредитних зобов'язань, автомобіля). Також суду не надано доказів того, що спірний автомобіль було продано відповідачем, а також вартості продажу спірного автомобілю, що унеможливлює вирішення питання про стягнення з відповідача 1/2 частки вартості від його продажу на користь позивача.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов'язань за договорами позики (постанова ВСУ від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16).

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ? частини боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту№ 0 від 19 грудня 2007 року в розмірі 127522,32 грн, позивач посилалась на те, що кредитний договір укладався виключно в інтересах сім'ї, оскільки вона з відповідачем перебували у шлюбі і проживали в будинку, купленому на кошти, отримані за договором споживчого кредиту. До моменту розірвання шлюбу сторони спільно сплатили заборгованість по кредиту в розмірі 4231,50 доларів США, після розірвання шлюбу ними також було спільно сплачено за кредит 13000 доларів США, що були отримані від продажу будинку, на купівлю якого брався споживчий кредит, та земельної ділянки, на якій він розташований, самостійно вона оплатила по кредиту 25000 доларів США. На даний час залишок по кредиту складає 6908,50 доларів США.

В матеріалах справи міститься копія квитанції № 1 від 14 листопада 2013 року, яка не засвідчена належним чином, з якої вбачається, що ОСОБА_1 погашена кредиторська заборгованість згідно кредитного договору № 764у сумі 33000 доларів США, що еквівалентно 263769 грн (т. 1 а.с.84). Проте, позивач у позовній заяві посилається на договір № 0, який підтверджує наявність спільних боргових зобов`язань.

Відповідно до довідки АТ «Укрсиббанк» від 16 лютого 2018 року № 68-14/12, кредитна заборгованість по кредитному договору № 0 від 19 грудня 2007 року відсутня (т. 1 а.с. 168).

Таким чином, позивачем не було надано суду достовірних та достатніх доказів наявності між сторонами спільних боргових зобов'язань під час перебування у шлюбі, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу у розмірі 25000 доларів США та 6908,50 доларів США, чи вносила позивач свої особисті кошти в рахунок погашення зобов'язань за договором.

Відповідно до пункті 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача ? частини боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції в цій частині, не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та неправильним застосування норм матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову через недоведеність позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 1/2 частини вартості автомобіля «Шкода Октавія Тур», об'єм двигуна 1.6, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 53115,50 грн, є правильним та ґрунтується на вимогах закону.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, із цього роз'яснення слідує, що в разі незаконного відчуження одним із подружжя спільного майна, не обов'язково визнавати за позовом другого з подружжя цього договору недійсним, оскільки захист майнових прав другого з подружжя може бути вчинене шляхом компенсації йому вартості відчуженої частки майна.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, дійшов правильного висновку, що позивачем не було надано доказів відчуження спірного автомобіля «Шкода Октавія Тур», об'єм двигуна 1.6, 2007 року випуску відповідачем, а також вартості продажу спірного автомобілю, що унеможливлює вирішення питання про стягнення з відповідача 1/2 частки вартості від його продажу на користь позивача.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо цього висновку суду.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 1/2 частини вартості автомобіля «Шкода Октавія Тур», об'єм двигуна 1.6, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 53115,50 грн підлягає залишенню без змін.

Щодо аргументів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, Європейський суд з прав людини у справі у своєму рішенні у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006) зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, враховуючи характер рішення, скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Донецький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_3, задовольнити частково.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2018 року в частині позовних вимог про стягнення з відповідача ? частини боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», про стягнення з відповідача ? частини боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 19 грудня 2018 року.

Головуючий