Справа № 127/2728/18
Провадження № 2/127/480/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Конецул О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: Департмент адміністративних послуг Вінницької міської ради та Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про виділення в натурі частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в лютому 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про виділення в натурі частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності.

Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право власності на будівлю № 787, виданого 09.04.1992 року виконавчим комітетом ОСОБА_4 народних депутатів, з урахуванням договору купівлі продажу частини будинку від 26.06.2000 року, рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 02.11.2007 року ОСОБА_1 належить 13/50 домоволодіння за адресою: м. Вінниця, вул. Вишневського, 7-а.

Підтвердженням належності 13/50 спірного майна на праві спільної часткової власності є Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.06.2017 року.

Згідно вищевказаної довідки, а також технічного паспорту на житловий будинок № 7-а по вул. Вишневського, м. Вінниця власником вказаного домоволодіння є ОСОБА_1 розмір частки 13/50, ОСОБА_2 розмір частки 12/25; ОСОБА_3 розмір частки 13/50, часткою якої за довіреністю фактично користується ОСОБА_5

Позивач зазначає, що між ними як співвласниками майна не має порозуміння з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто.

У звязку з вищенаведеним ОСОБА_1 звернувся до суд та просив: виділити у власність в натурі частку спільного майна ОСОБА_1 13/50 домоволодіння за адресою: м. Вінниця, вул. Вишневського, 7-а.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити. При цьому вказали. що позивачу слід виділити частну фундаменту та вигрібну яму.

Представник відповідач ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7 просила відмовити в задоволенні позову, надавши суду відзив на позовну заяву.

Представники відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_8 просили відмовити в позові в звязку з його безпідставністю та необгрунтованістю.

Представник КП «ВМБТІ» згідно заяви просив слухання справи провести у його відсутність, одночасно просив врахувати при розгляді справи, що КП «ВМБТІ» покладається на розсуд суду щодо задоволення чи відмови в задоволенні позовних вимог та просить взяти до уваги висновки Верховного Суду України по справі № 6-1443цс16.

Представник Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради згідно заяви просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника, надавши суду письмові пояснення.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на будівлю № 787, виданого 09.04.1992 року виконавчим комітетом ОСОБА_4 народних депутатів, з урахуванням договору купівлі продажу частини будинку від 26.06.2000 року, рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 02.11.2007 року ОСОБА_1 належить 13/50 домоволодіння за адресою: м. Вінниця, вул. Вишневського, 7-а.

Підтвердженням належності 13/50 спірного майна на праві спільної часткової власності є Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.06.2017 року.

Згідно вищевказаної довідки, а також технічного паспорту на житловий будинок № 7-а по вул. Вишневського, м. Вінниця власником вказаного домоволодіння є ОСОБА_1 розмір частки 13/50, ОСОБА_2 розмір частки 12/25; ОСОБА_3 розмір частки 13/50, часткою якої за довіреністю фактично користується ОСОБА_5

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7«Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч. 2 ст. 183 ЦК).

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

З аналізу вище зазначених правових норм слідує, що кожен учасник права спільної часткової власності має суб'єктивне цивільне право на виділ своєї частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб'єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб'єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб'єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України).

Крім того, у тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина приміщень, яка перевищує за розміром його частку, суд повинен вирішити питання про стягнення з нього відповідної грошової компенсації та зазначити в рішенні фактичні ідеальні частки в праві власності на будинок після його поділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно висновку експерта № 419 за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи від 24.07.2018 року вбачається, що при дослідженні, на підставі наявної технічної документації встановлено, що загальна площа житлового будинку літ. «А» по вул. Вишневського, 7А в м. Вінниця складає 70,2 кв.м.: в одиницях площі 13/50 частки становить 70,2*13/50=18,25 кв.м., що не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Фундамент літ. «Ф», який залишився від частини будинку, що був знищений внаслідок вибуху та вигрібна яма № 3 є приналежною річчю до житлового будинку та не можуть бути виділені в натурі окремо. Надати варіанти виділу в натурі 13/50 частки житлового будинку літ. «А» по вул. Вишневського, 7А в м. Вінниця, які б відповідали Державним будівельним нормам України, які діють на час проведення дослідження із виділенням ізольованих жилих приміщень, підсобних приміщень (кухня, передпокій, санвузол, внутрішньо квартирні коридори) неможливо. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 14 Постанови від 22.12.1995 року № 20 та відповідно до державних будівельних норм, які діють на Україні виділити ОСОБА_1 в натурі 13/50 частки житлового будинку літ. «А» загальною площею 70,2 кв.м., що знаходиться по вул. Вишневського, 7А в м. Вінниця неможливо, через неможливість дотримання вимог, що відповідали Державним будівельним нормам України, які діють на час проведення дослідження до загальної площі квартири, інсоляції, природного освітлення, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень житлових квартир та неможливість виділення ізольованих жилих приміщень, підсобних приміщень (кухня, передпокій, санвузол, внутрішньо квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі).

Таким чином, проаналізувавши усі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, та оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, що висновок експерта № 419 за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи від 24.07.2018 року не передбачає варіанти виділу в натурі 13/50 частки житлового будинку літ. «А» по вул. Вишневського, 7А в м. Вінниця, які б відповідали Державним будівельним нормам України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати слід залишити без відшкоудвання.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 355, 356, 364, 367, 370, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: Департмент адміністративних послуг Вінницької міської ради та Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про виділення в натурі частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: м. Вінниця, вул. Вишневського, 7.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: м. Вінниця, вул. Вишневського, 7А/2.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса: м. Вінниця, вул. Вишневського, 7А.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент адмністративних послуг Вінницької міської ради, адреса: м. Вінниця, вул. Соборна, 59, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», адреса: м. Вінниця, вул. Соборна, 64, .

Суддя