Справа № 369/6928/18
Провадження № 2/369/2807/18
РІШЕННЯ

Іменем України

15.11.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Головатюк В.В.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем мають неповнолітню дитину: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сумісне життя не склалось, вони проживають окремо. Неповнолітня дитина залишились проживати разом з матірю. За рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його доходів. Про існування даного рішення він дізнався нещодавно після отримання виконавчого листа. Весь цей час він надавав матеріальну допомогу як грошима, так і передавав речі. Вказав, що відповідачка вийшла заміж та фактично передала їх доньку на виховання своїй матері, з якою в нього вкрай напружені відносини. Відповідачка продала земельну ділянку без його згоду, має у власності житловий будинок, постійно користується автомобілем, постійно відпочивають на морі. Навіть після пожежі в її будинку, спосіб життя вона не змінила.

Після прийняття рішення його матеріальне становище також змінилось. 22 квітня 2014 року у нього народилась друга дитина, на утримання якої судовим наказом стягнені аліменти в розмірі ? частини всіх видів його доходу з 18 серпня 2017 року. Також на утриманні має мати, яка отримує невелику пенсію, та батько, який передпенсійного віку та тимчасово безробітний. І в попередні роки він був безробітним, а допомога дітям надавалась в цей період здійснювалась лише завдяки його батькам.

Просив суд змінити розмір стягнених судом аліментів та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня набранням рішенням законної сили; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позов. Вказала, що про наявність судового рішення про стягнення аліментів відповідач знав, оскільки особисто разом з батьками приїхав до суду на розгляд справи та отримав копію судового рішення. Але в добровільному порядку він його не виконував, обмежившись лише невеликими грошовими переказами час-від-часу. Оскільки у виконавчому документи були описки, вона не предявляла його до примусового виконання. З часом, її матеріальне становище погіршилось, тому вона усунула ці перешкоди. Мати позивача працює та отримує пенсію, батько позивача також багато років працює на одному місці.

Вказала, що має у власності житловий будинок, але користуватись ним не має змоги. В будинку сталась пожежа, що поставило її родину в скрутне матеріальне становище, змусило витрачати кошти на його відновлення. Під час пожежі всі речі їх дитини згоріли, але позивач на нові речі виділив дитині всього 500 грн. Жодних перешкод у побаченнях з дитиною вона не чинила, але позивач не виявляє такого бажання, а останнього день народження навіть не зателефонував дитині. Її новий чоловік ставиться до доньки як до власної, він втратив роботу та не має поки постійної роботи, має тимчасові підробітки, тому стягнення аліментів в примусовому порядку в даний час є необхідним для забезпечення належного рівня проживання дитини.

Щодо судового рішення про стягнення аліментів на другу дитину вказала, що дане рішення є фіктивним, оскільки він проживає з матірю своєю дитини однією сімєю. Дане рішення направлено лише на зменшення розміру аліментів на першу дитину. Просила відмовити в задоволенні позову.

У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що аліменти на двох дітей має становити 1/3 частину всіх його доходів. Тому ним подано позов також і про зменшення розміру аліментів і на другу дитину, справа перебуває на розгляді в суді. Він не має нерухомості, єдине джерело його доходів це робота. Він вимушений багато працювати, щоб забезпечувати дітей та своїх батьків, але не має обовязку утримувати чоловіка відповідачки та сплачувати по їх кредитним зобовязанням. У разі залишення судового рішення без змін, не залишиться коштів на його хоч мінімальне утримання. Вцілому відповідь на відзив дублює поданий позов.

У судовому засіданні представник позивача поданий позов та відповідь на відзив підтримав. Просив суд задоволити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, підтримав поданий відзив. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірваний.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України).

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Після розірвання шлюбу неповнолітня донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2010 року стягнено з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 15 вересня 2010 року.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього зявився додатковий обовязок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

З роз'яснень, викладених у пункті 17 вищевказаної Постанови та частини першої статті 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено в ході розгляду справи, при визначенні розміру аліментів Києво-Святошинським районним судом було враховано стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших осіб, яких він зобовязаний утримувати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов'язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов'язок батьків.

Відповідно до ст. 179 Сімейного Кодексу України ( в редакції Закону № 2037-VIII від 17 травня 2017 року) аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Посилання представника позивача, що суд має враховувати те, що розмір аліментів встановлений на одну дитину ? частина, та двох дітей 1/3 частина, суд оцінює критично, оскільки дані розміри є рекомендованими та містять визначення лише при видачі судового наказу, а чинним СК України не має встановлених частин, є лише встановлений мінімальний показник, що відповідно не може забезпечувати всебічний розвиток дитини. А при визначенні розміру аліментів суд враховував всі обставини справи та вирішує справу з врахуванням інтересів дитини, особливостей її індивідуального розвитку.

Встановлено, що станом на червень 2018 року ОСОБА_3 працює та отримує дохід в розмірі від 8083,48 грн. до 10 477,02 грн., що підтверджено випискою про індивідуальні відомості про застраховану особу. Щодо іншого розміру доходу позивача матеріали справи не містять, не подано їх і при розгляді справи, не заявлено клопотань про їх витребування у разі складнощів в її отриманні, не повідомлено про неможливість їх подання.

Посилаючись на недостатність його доходу ОСОБА_3 просив зменшити розмір аліментів. Дані докази суд оцінює критично, оскільки за весь час після ухвалення судового рішення ОСОБА_3 мав набагато менші доходи, відсутні і взагалі відомості про доходи, але ОСОБА_3 не подав позову про зменшення розміру аліментів. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що про існування рішення суду йому не було відомо. Натомість, у єдиному реєстрі судових рішень наявне рішення про стягнення аліментів, та в описовій частині рішення вказано, що відповідач позов визнав частково, заперечував проти сплати аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. Тому суд критично оцінює посилання позивача, що йому не було відомо про виконавчий лист, оскільки судові рішення є обовязковими для виконання у добровільному порядку. Не предявлення виконавчого листа до виконання не позбавляє боржника обовязку виконувати дане рішення. Щодо посилань позивача, що це єдиний його дохід, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надав, а займання посади не забороняє здійснення будь-якої іншої роботи, в тому числі виконання робіт за відповідними договорами без укладення трудового договору. Відсутні в матеріалах справи докази того, що позивач не мав можливості надати суду дані докази, а в разі складнощів в їх отриманні заявити клопотання про їх витребування.

Встановлено, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7. В матеріалах справи відсутні докази того, що отримувана пенсія матері не вистачає, не отримування нею будь-яких інших доходів. Не може підтверджувати тимчасове безробіття батька копія трудової книжки, оскільки отримувати доходи особа має також з інших джерел, а не лише за трудовим договором. Матеріали справи взагалі не містять доказів про доходи батьків позивача, а мати позивача отримала пенсійне посвідчення ще у вересні 2012 року, батько звільнився з останнього місця роботи у січні 2017 року, але позивач не звертався до суду із заявами про зменшення розміру аліментів, тому посилання позивача на дану обставину суд оцінює критично та не бере до уваги як на посилання позивача щодо зміни свого матеріального стану.

Також судом встановлено, що батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_3 та ОСОБА_9.

Судовим наказом від 11 січня 2018 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі ? частину всіх видів заробітку.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав позов про зменшення розміру аліментів. З єдиного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року задоволено позов ОСОБА_3 та стягнено аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини його доходів. З описової частини рішення вбачається, що відповідачка ОСОБА_9 до суду не з'явилася, надала заяву, отримана судом 19.10.2018 року за вх. 33725, в якій просила справу до неї про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину розглянути за її відсутності, позов визнає в повному обсязі.

Матеріали справи не містять доказів примусового виконання судового рішення, стягнення аліментів ні в ? частині, ні в 1/6 частині.

При вирішення спору суд враховує, що друга дитина у позивача народилась ще в 2014 році, розміри його доходу за цей час був різним, але до суду не звертався з позовом про зменшення розміру аліментів. Доказів неможливості подальшого виконання судового рішення матеріали справи не містять, клопотань про їх витребування не заявлено, а обґрунтування позову зводилось лише до припущень скрутного становища, хоча судові рішення як за жовтень 2010 рік, так і за січень 2018 року мали виконуватись на час розгляду справи в суді.

Відповідно до ч.2,3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні відомості, що після ухваленого судового рішення суттєво змінився сімейний або матеріальний стан позивача ОСОБА_3. які б істотно погіршили його матеріальне забезпечення, та відповідно підстав для зменшення розміру стягнених аліментів.

З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, враховуючи потреби неповнолітньої дитини для всебічного її розвитку, відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження змін в майновому стані позивача, вартість продуктів харчування та речей першої необхідності, враховуючи, що позивач є повнолітнім, дієздатним, працездатного віку, будь-яких вад здоровя не має, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 України суд здійснює розподіл судових витрат. Враховуючи, що у задоволенні позову суд відмовляє, представником відповідача не надано суду доказів витрат на правову допомогу, тому у задоволенні відповідних заяв суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 81, 84, 181, 182, 191 Сімейного Кодексу України, статтями 10, 13, 247, 258, 263, 267, 273, 355, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментіввідмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23 листопада 2018 року.

Суддя