Справа № 215/1724/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Науменко Я.О.,

за участю секретаря Конопліної С.І.,

згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривому Розі заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2018 р. позивачі звернулись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Черкасова, 12 а (дванадцять «а»), що належить на праві власності ОСОБА_3, та заборони відчуження вказаної нежитлової будівлі. Вказана заява мотивована тим, що позивачі вважають, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач може продати спірне майно третім особам, що ускладнить виконання рішення суду.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частинами 1 і 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд, зважаючи на предмет та підстави позову, а також оцінюючи наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення не вбачає необхідності у застосуванні із зазначених позивачами підстав саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно та заборони його відчуження. Обґрунтування необхідності забезпечення позову будується виключно на припущеннях позивачів, які нічим не підтверджені.

Враховуючи, що заявники (позивачі) не надали суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза відчуження або знищення вказаного майна, що у свою чергу призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст.ст.150-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 07.09.2018 року.

Суддя: