Справа № 442/2836/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/1012/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, набутого у шлюбі та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог від 06.12.2017 року, просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно, із визнанням за ОСОБА_3 2/3 частини права власності та ОСОБА_2 1/3 частин права власності: житлового будинку з верандою, підвалом та сходами, загальною площею 71,8 кв.м. та житловою - 37,2 кв.м., споруди літньої кухні, вбиральні та огорожі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки, придбаної 16.12.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., площею 0,1842 га за адресою: АДРЕСА_1, згідно зазначеної схеми в Державному Акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Також просила виділити їй у власність частину набутого у шлюбі майна:

- холодильник «Норд» вартістю 3000 грн.

- кухонний набір ( плита електрична, електродуховка, витяжка пару) вартістю 15000 грн.;

- кухонний стіл вартість 2500 грн.;

- дві кухонні тумби вартість 2000 грн.;

- крісла 4 шт. і дві табуретки вартістю 1800 грн.;

- диван розкладний зелено-салатовий вартістю 3500 грн.;

Виділити у власність ОСОБА_2:

- прихожу коричневого кольору вартість 2200 грн.;

- пральну машину «Гореніє» вартістю 6500 грн.;

- комп'ютерний стіл темно-коричневого кольору вартість 1000 грн.;

- комп'ютер в наборі вартістю 8000 грн.;

- телевізор вартістю 5000 грн.;

- косарку електричну вартістю 2250 грн.;

- інструменти (компресор для фарбування, електродриль, шуруповерт, болгарку, електролобзик, електроциркулярку) вартістю 10000 грн.

В обґрунтування позову покликалася на те, що з 13.01.2005 року по 24.01.2017 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них з відповідачем є двоє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час перебування у шлюбі, 16.12.2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки вони придбали у власність за спільні кошти земельну ділянку площею 0,1842 га, що в АДРЕСА_1. Земельна ділянка розташована на землях, що знаходяться у віддані Бистрицької сільської ради і надана для будівництва та обслуговування житлового будинку. Покупцем при укладенні даного Договору виступав відповідач.

На такій земельній ділянці вони за спільні кошти побудували житловий будинок з верандою, підвалом та сходами, на який 19.12.2001 року Реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я відповідача - житловий будинок загальною площею 71,8 кв.м., та житловою 37, 2 кв.м., що на АДРЕСА_1.

У неї виникла необхідність поділу спільного майна, так як домовленості з відповідачем не досягнуто. Все майно було придбано в результаті їхньої спільної праці в час перебування у шлюбі. Увесь час перебування у шлюбі вона працювала, в тому числі неофіційно, вела домашнє господарство, доглядала та виховувала дітей, турбувалась про відповідача та про побут всієї сім»ї. Кілька разів виїжджала на заробітки за кордон і зароблені гроші використовувались нею при будівництві об'єктів нерухомості, придбанні предметів побуту та для інших сімейних потреб.

В березні 2017 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3, в якій він просив визнати його особистою власністю: житловий будинок з верандою, підвалом та сходами, загальною площею 71,8 кв.м. та житловою - 37,2 кв.м., споруду літньої кухні, вбиральні та огорожі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, придбану 16.12.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., площею 0,1842 га за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування зустрічного позову покликався на те, що кошти на куплю спірної земельної ділянки він позичив у ОСОБА_9 у розмірі 1000 дол.США, що підтверджується копією розписки від 12.12.2005 року. Тобто купівлю земельної ділянки він здійснив за особисто позичені кошти, які зобов'язується повернути на першу вимогу ОСОБА_9

На цій земельній ділянці він розпочав будівництво житлового будинку, загальною площею 71,8 кв.м., житловою 37,2 кв.м., на який 19.12.2014 року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Будівництво житлового будинку здійснював за особисті кошти та позичені кошти у родичів, що підтверджується квитанціями грошового переказу. Особисті кошти були зароблені ним ( з 2004 року він працював на ТОВ «Дельта» охоронцем; з 2006 року - у виправній колонії охоронцем; з 2008 року приватним підприємцем; з 2012 року - у ВАТ «Дрогобицький агротехсервіс», з 2014 року по 2015 року перебував у зоні АТО).

Крім того, зазначає, що всі будівельні роботи здійснював своїми руками, з допомогою родичів, сусідів.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя набутого у шлюбі - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частину житлового будинку з верандою, підвалом та сходами, загальною площею 71,8 кв.м. та житловою - 37,2 кв.м., споруди літньої кухні, вбиральні та огорожі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частину земельної ділянки, придбаної 16.12.2005 року на підставі договору купівлі-продажу та посвідченої приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., площею 0,1842 га за адресою: АДРЕСА_1, згідно зазначеної схеми в Державному Акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Виділено у власність ОСОБА_3 :

-холодильник «Норд» вартістю 3000 грн.

-кухонний набір ( плита електрична, електродуховка, витяжка пару) вартістю 15000 грн.

-кухонний стіл вартістю 2500 грн.

-дві кухонні тумби вартістю 2000 грн.

-крісла 4 шт. і дві табуретки вартістю 1800 грн.

-диван розкладний зелено-салатовий вартістю 3500 грн.;

Виділено у власність ОСОБА_2 :

-прихожу коричневого кольору вартістю 2200 грн.,

-пральну машину «Гореніє» вартістю 6500 грн.

-комп'ютерний стіл темно-коричневого кольору вартістю 1000 грн.

-комп'ютер в наборі вартістю 8000 грн.

-телевізор вартістю 5000 грн.

-косарку електричну вартістю 2250 грн.

-інструменти (компресор для фарбування, електродриль, шуруповерт, болгарку, електролобзик, електроциркулярку) вартістю 10000 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 18705 грн. витрат на правничу допомогу адвоката та в дохід держави судовий збір в розмірі 624,14 грн.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржили відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, зазначає, що оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат є незаконним і таким, що підлягає до скасування оскільки позов ОСОБА_3 був задоволений частково, а суд поклав на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі, без обгрунтуванням таких дій та без врахування ч.3 ст. 141 ЦПК України.

Апелянт ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається, на те, що судом не взято до уваги її доводи та факту злісного ухилення відповідача від сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, визначених рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.05.2017 року у справі №442/646/2017 року, в результаті чого заборгованість склала 21 533, 87 грн., а також 5 459 гривень 80 копійок пені, а всього на 26 993 грн. 67 коп.

Таким чином, двоє неповнолітніх дітей перебувають фактично на її утриманні. З метою недопущення стягнення аліментів відповідач вдався до апеляційного, а згодом і до касаційного оскарження рішення суду.

Про те, що в результаті фізичного та психологічного насильства, також погроз вбивства позивачки та двоє дітей змушені проживати вдома у її батьків, маючи при цьому рівні права з відповідачем на проживання в спільно збудованому будинку. Позивачка з дітьми не проживає вдома з 09 березня 2017 року, що встановлено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.05.2017 року у справі №442/646/2017 року. При цьому грубо порушуються права та законні інтереси неповнолітніх дітей, яким з їх матір'ю чиняться перешкоди на їх проживання вдома. Відповідач має можливість окремого проживання в будинку матері в с. Брониця, Дрогобицького району. В даному будинку ніхто не проживає, так як мати останнього перебуває на заробітках в Іспанії, де проживає у шлюбі з чоловіком. Позивачка намагалась врегулювати даний спір в позасудовому порядку, запропонувавши відповідачу сплатити їй половину вартості нерухомого майна та земельної ділянки, що склало б в еквівалентні близько 10 тис. дол. США. Натомість від такої пропозиції він відмовився. Також однією з пропозицій позивачки по врегулювання даного спору було дарування спірного майна в користь дітей. Однак і ця пропозиція була відповідачем сприймалась за умови, що діти там будуть жити самі без матері.

Крім того, зазначає, що нею надані належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, за якими вона ставила вимогу перед судом про збільшення її частки в спільно нажитому майні, а сторона відповідача в належний спосіб не довела безпідставність такої вимоги та не спростувала її. Тому, суд, не взявши до уваги такі обставини, грубо порушив вимоги ст. 82 ППК України,

Враховуючи наведене просить змінити рішення суду першої інстанції частково, та викласти пункти резолютивної частини в наступній редакції:

Позов ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя набутого у шлюбі задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_11 право власності на 2/3 ідеальну частину житлового будинку з верандою, підвалом та сходами, загальною площею 71,8 кв.м. та житловою 37,2 кв.м., споруди літньої кухні, вбиральні та огорожі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_11 право власності на 2/3 ідеальну частину земельної ділянки, придбаної 16.12.2005 року на підставі договору купівлі-продажу та посвідченої приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариня Л.В., площею 0,1842 га за адресою: АДРЕСА_1, згідно зазначеної схеми в Державному Акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

В іншій частині рішення суду залишити без змін та судові витрати покласти на відповідача.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст.18.03.2004 «Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу».

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 на підтримання доводів своєї апеляційної скарги, та на заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, пояснення представника позивача (апелянта) ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, та на заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити з наступних підстав.

Рішення суду оскаржується лише в частині поділу земельної ділянки, житлового будинку та розподілу витрат на правову допомогу, а тому в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не повністю відповідає таким вимогам.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 13.01.2005 року перебували у шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

24.01.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №3672, ОСОБА_2 став власником земельної ділянки площею 0,1842 га, що знаходиться АДРЕСА_1 згідно зазначеної схеми у державному Акті на право власності на земельну ділянку площею 0,1842 га серії НОМЕР_3. Вартість земельної ділянки зазначена в договорі становить 13949 грн.

19.12.2014 року на ім'я ОСОБА_2 Реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 71,8 кв.м., житловою -37,2 кв.м.

Згідно довідки ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 03.04.2017 року №581 інвентаризаційна вартість спірного будинку становить 470 887 грн.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

За положеннями ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний будинок, літня кухня та земельна ділянка придбані сторонами за час перебування в шлюбі за спільні кошти, а тому такі у відповідності до вимог ст. 60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки у такому є рівними, оскільки ОСОБА_3 та її представником у відповідності до вимог ч. 3 ст. 70 СК України не наведено ґрунтовних та переконливих підстав, за яких її частка у спільному майні подружжя, земельної ділянки та будинку, може бути збільшена до 2/3 ідеальних частин.

Доводи апелянта ОСОБА_3 щодо наявності підстав для збільшення її частки колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявна у відповідача ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення такої заборгованості у відповідності до положень ст. 196 СК України. Одночасно ОСОБА_3 не надано доказів щодо інших істотних обставин, перелік, яких міститься у ч.2 ст. 70 СК України, які б давали суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку.

Таким чином рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим, а доводи ОСОБА_3 не заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про розподіл витрат сторін на оплату професійної правничої допомоги, суд першої інстанції виходив із належної доведеності підстав для такого розподілу. Проте, в цій частині рішення суду необґрунтоване та не відповідає вимогам закону..

Зокрема, згідно з ч.5ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до ч.2, 3ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 26.12.2016 року, укладений між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_3, акт прийняття-здавання виконаних робіт від 15.12.2017 року; опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом; розрахунок фактичних витрат з надання правничих робіт на суму 18 705 грн., а також квитанція №1280360 від 15.12.2017 року про оплату такої вартості ОСОБА_3 ОСОБА_4

Проте, колегія суддів вважає, що розмір витрат на надання правничої допомоги у цій справі є непропорційним до обсягу задоволених позовних вимог, та приходить до висновку про зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на надання правничої допомоги з 18705 грн. до 9352,50 грн.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року в частині стягнення витрат на правову допомогу - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 9352, 50 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави відстрочений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3779, 24 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.08.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета