КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника заявників ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

31.10.2017 ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із заявами про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду та скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 731/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що про існування зазначеного рішення вони дізналися 03.10.2017 отримавши копію рішення в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків та вважають, що справа, по якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, непідвідомча даному суду відповідно до закону (а.с.1,2,11-14,25).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2017 заявникам поновлено строк на оскарження рішення третейського суду (а.с.79).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2018 заяву про скасування рішення третейського суду задоволено - скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.05.2015 у справі № 731/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.101-103).

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви. Вважає, що судом було безпідставно поновлено строк на звернення до суду з заявою про скасування рішення третейського суду, а також суд дійшов хибного висновку про непідвідомчість справи третейському суду (а.с.114-116).

Представник заявників у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив ухвалу суду залишити без змін.

Представник АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника АТ «Укрсоцбанк», оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника заявників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявниками пропущено строк звернення до суду з заявою про скасування рішення третейського суду з поважних причин, а справа по якій ухвалено рішення не підвідомча третейському суду.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухвалою суду в частині скасування рішення третейського суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_5 (поручителя), з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 007/728741-KR на купівлю автотранспортних засобів (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору сторони домовились, що у випадку неможливості вирішення спору за цим договором шляхом переговорів, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», спір розглядається одноособово третейським суддею Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ОСОБА_6 У випадку неможливості розгляду спору вказаним суддею - третейськими суддями Мороз O.A. або Білоконем Ю.М. в порядку черговості (а.с.19-21).

Також, 19.09.2008 між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, який також містить угоду про передачу спору на розгляд третейського суду.

20.05.2015 Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків (третейський суддя Ярошовець В.М.) було ухвалено рішення по справі № 731/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яким з відповідачів у солідарному порядку стягнено заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 235 752 грн. 82 коп. , а також 12 757 грн. 53 коп. третейського збору (а.с.15-18).

Зі змісту указаного рішення вбачається, що справу було розглянуто за відсутності відповідачів, які належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи.

При цьому, слід наголосити, що на неодноразові вимоги суду першої інстанції щодо надання матеріалів третейської справи, останні не були надані Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

Відтак, вирішуючи питання про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції правомірно виходив з наявних у справі доказів, зокрема заяви представника заявників про ознайомлення з третейською справою та одержання копії рішення від 02.10.2017 (а.с.3).

Одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 389-1 ЦПК України (яка була чинною на час подання заяви), заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Згідно частини 3 статті 389-1 ЦПК України (яка була чинною на час подання заяви) заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Оскільки розгляд справи у третейському суді відбувся за відсутності відповідачів, рішення третейського суду заявники отримали лише 02.10.2017, з заявою про скасування рішення третейського суду звернулися 31.10.2017 (поштовий конверт, а.с.25,26), тобто, протягом трьох місяців з дня, коли вони фактично отримали рішення третейського суду та реальну можливість його оскарження, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення третейського суду.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14.10.2003).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Поновлюючи строк та скасовуючи рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.05.2015, суд першої інстанції керувався тим, що Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12.03.2011. Оскільки спірне рішення третейського суду ухвалене після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», а ОСОБА_4 є споживачем послуг банку, спір виник щодо стягнення з нього заборгованості за кредитом, то третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 цього Закону така справа не підвідомча.

Враховуючи сталу практику ЄСПЛ, зазначені положення законодавства та встановлені фактичні обставини, слід дійти висновку, що суд першої інстанції, поновлюючи строк заявникам для оскарження рішення третейського суду, мав на меті виправлення судової помилки, а саме непідвідомчість справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Щодо рішення третейського суду в частині стягнення заборгованості з поручителя Сєрік О.В., слід зазначити наступне.

Порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, оскільки у справі, яка переглядається, договір поруки містить третейське остереження, то спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за виконання зобов'язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 № 6-580цс17.

Таким чином, підсумовуючи викладене слід зазначити, що оскільки у справі, яка переглядається, договір поруки містить третейське застереження, а також те, що поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», то спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за виконання зобов'язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду.

Скасовуючи рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.05.2015 про стягнення з ОСОБА_5 (поручителя) на користь банку заборгованості за кредитним договором, суд вищеозначеного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку в цій частині.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були належні процесуальні підстави для поновлення строку та скасування рішення третейського суду лише в частині стягнення заборгованості з боржника.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, ухвала суду першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню в частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.05.2015 про солідарне стягнення з ОСОБА_5 (поручителя) на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування рішення третейського суду.

У частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.05.2015 про стягнення з ОСОБА_4 (боржника) на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою і скасуванню не підлягає.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України, з заявника ОСОБА_5 на користь АТ «Укрсоцбанк», підлягають стягненню, пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги, понесені судові витрати за подання апеляційної скарги, а саме судовий збір у розмір 881,00 грн. (1 762,00 : 2) у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року в частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості - скасувати.

В цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2015 року - відмовити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року в частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (місцезнаходження: вулиця Ковпака, будинок № 29, місто Київ, ) 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва