Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 161/4641/15-ц

провадження № 61-1107св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - прокурор м. Луцька

відповідачі: Луцька міська рада Волинської області, Управління Держземагенства України у Луцькому районі Волинської області, ОСОБА_4,

особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Волинської області від 30 липня 2015 року у складі суддів: Антонюк К. І., Русинчука М. М., Веремчук Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року прокурор міста Луцька в інтересах держави (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом до Луцької міської ради Волинської області, Управління Держземкадастру України у Луцькому районі Волинської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, зобов'язання ОСОБА_4 повернути земельну ділянку до комунальної власності територіальної громади міста Луцька.

Посилаючись на те, що Луцькою міською радою Волинської області порушений порядок передачі відповідачу земельної ділянки, та враховуючи, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2012 року визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 31 липня 2001 року про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, у м. Луцьку, на підставі якого відповідачу видано державний акт про право власності на вказану земельну ділянку, прокурор просив суд поновити йому строк для звернення до суду, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 26 серпня 2009 року, виданий ОСОБА_4, та скасувати його державну реєстрацію, зобов'язати ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером НОМЕР_1 у комунальну власність територіальної громади міста Луцька.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2015 року у складі судді Ковтуненка В. В. відмовлено прокурору м. Луцька в задоволенні позовних вимог в інтересах держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що визнання недійсним державного акту на право власності на землю як правовстановлюючого документу не передбачено чинним законодавством України, а також, що позивач не надав доказів про порушення відповідачами вимог закону.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 30 липня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов прокурора задоволено, поновлено строк для звернення до суду, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 26 серпня 2009 року, виданий ОСОБА_4, та скасовано його державну реєстрацію, зобов'язано ОСОБА_4 повернути земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 у комунальну власність територіальної громади міста Луцька. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що скасування рішенням суду від 12 квітня 2012 року рішення органу самоврядування, на підставі якого виданий державний акт про право на земельну ділянку, є підставою для визнання цього державного акту недійсним.

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 як особа, яка не брала участь у справі, а суд вирішив питання про її права, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Волинської області від 30 липня 2015 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги прокурора, зобов'язав ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 0, 10 га, розташовану по вул. АДРЕСА_2, до комунальної власності територіальної громади м. Луцька, при цьому не перевірив та не встановив належність цієї земельної ділянки на час розгляду справи відповідачу. З 02 серпня 2011 року вона є власником спірної земельної ділянки, а тому оскаржуваним рішення, суд порушив її права та інтереси як власника.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року поновлено ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Волинської області від 30 липня 2015 року, відкрито провадження у даній справі та витребувано з Луцького міськрайонного суду Волинської області зазначену справу.

На час попереднього розгляду колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційної скарги ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Волинської області від 30 липня 2015 року відзиви не надходили.

11 грудня 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року зазначена справа призначена до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року зазначену справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та передано судді -доповідачу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_5

Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 31 липня 2001 року № 429 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку по вул. АДРЕСА_2 площею 0, 10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення 26 серпня 2009 року ОСОБА_4 виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

12 квітня 2002 року Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалив рішення, яким визнав незаконним рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 31 липня 2001 року № 429 та скасував його.

У березні 2015 року прокурор міста Луцька в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Луцької міської ради Волинської області, Управління Держземкадастру України у Луцькому районі Волинської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, зобов'язання ОСОБА_4 повернути земельну ділянку до комунальної власності територіальної громади міста Луцька. В обґрунтування позовних вимог посилався на скасування в судовому порядку рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого відповідачу був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, не перевірив та не встановив належність спірної земельної ділянки на час розгляду справи ОСОБА_4, зобов'язавши його повернути земельну ділянку до комунальної власності територіальної громади міста Луцька, вирішив питання, які стосуються прав та інтересів ОСОБА_5, яка з 02 серпня 2011 року є власником цієї земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, згідно частини першої та частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування судовогорішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 416, 419 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 30 липня 2015 року скасувати, направити справу на новий розгляд до апеляційного суду Волинської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило