Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 331/5318/16

провадження № 61-33643 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року у складі судді Світлицької В. М. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Кримської О. М., Дашковської А. В.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «Український Бізнес Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2013 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 55 тис. грн на придбання автомобіля з пробігом, зі сплатою змінної ставки 07,00 %, терміном до 19 червня 2017 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 13 травня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 368 грн 09 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 31 597 грн 38 коп., у тому числі прострочена сума - 14 031 грн 29 коп.; відсотки у розмірі 2 765 грн 71 коп., у тому числі прострочена сума - 2 653 грн 42 коп.; щомісячна комісія у розмірі 5 005 грн, у тому числі прострочена сума - 4 620 грн.

З урахуванням викладеного ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 39 368 грн 09 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року позов ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2013 року у розмірі 39 368 грн 09 коп., з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 31 597 грн 38 коп., у тому числі прострочена сума 14 031 грн 29 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 2 765 грн 71 коп., у тому числі прострочена сума 2 653 грн 42 коп.; заборгованість по сплаті щомісячної комісії у розмірі 5 005 грн, у тому числі прострочена сума 4 620 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти не повернув, унаслідок чого з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за цим договором, розмір якої визначено відповідно до положень закону та умов договору.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки відповідач, як позичальник, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, тому ця заборгованість підлягає стягненню з нього. Розмір кредитної заборгованості, наданий банком, є вірним, відповідачем не спростований та відповідає положенням законодавства, умовам кредитного договору.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно стягнуто заборгованість по сплаті щомісячної комісії, оскільки банком не було зазначено, які саме послуги за вказану комісію надавались відповідачу, як позичальнику. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку здійснені останнім на власну користь. Крім того, умови спірного кредитного договору є нечіткими, незрозумілими та такими, що дають можливість банку на власний розсуд трактувати власні права, чим порушено положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», які суд мав би застосувати незалежно від пред'явлених вимог про недійсність правочину, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України. Відповідач не погоджується із розрахунком заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки у матеріалах справи є лише довідка про загальну суму заборгованості й відсутні документи про внесення коштів.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.

Судом установлено, що 20 червня 2013 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 55 тис. грн, на придбання автомобіля з пробігом, зі сплатою змінної ставки 07,00 %, терміном до 19 червня 2017 року.

ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» указувало про те, що ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 13 травня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 368 грн 09 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 31 597 грн 38 коп., у тому числі прострочена сума - 14 031 грн 29 коп.; відсотки у розмірі 2 765 грн 71 коп., у тому числі прострочена сума - 2 653 грн 42 коп.; щомісячна комісія у розмірі 5 005 грн, у тому числі прострочена сума - 4 620 грн.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_5, як позичальник, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню з нього.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком судів про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по сплаті щомісячної комісії, з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746 цс 16.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року не звернули уваги на те, що, встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Отже, суди не врахували, що положеннями законодавства не передбачено нарахування такої комісії.

В іншій частині доводи касаційної скарги про те, що умови спірного кредитного договору є нечіткими, незрозумілими й несправедливими згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» безпідставні, оскільки цей договір підписаний відповідачем, як позичальником, частково виконувався ним, що свідчить про визнання та погодження останнім з його умовами.

Посилання касаційної скарги на те, що відповідач не погоджується із розрахунком заборгованості за спірним кредитним договором безпідставні, оскілки цей розрахунок ОСОБА_5 належними та допустимими доказами не спростовано, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), а голослівне твердження спростовується наданими банком й перевіреними судами письмовими документами.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають частковому скасуванню у частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованості по сплаті щомісячної комісії, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року у частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по сплаті щомісячної комісії скасувати, у задоволенні позову у цій частині відмовити.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк