Ухвала

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/21759/15-ц

провадження № 61-35476св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року у складі судді: Арапіної Н. Є. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у складі колегії суддів Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень статті 625 ЦК України, тому дія частини другої статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

У січні 2017 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_6 подала касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове про задоволення позову. Касаційна скарга мотивована тим, що зобов'язання виникло не із рішення суду, а із факту заподіяння шкоди, тому це зобов'язання є грошовим і положення статті 625 ЦК України повинні застосовуватися до спірних відносин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2017 року ОСОБА_5 надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відхилити касаційну скаргу і оскаржене рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю касаційної скарги, оскільки стаття 625 ЦК України поширюється на відносини між сторонами, які виникли на підставі рішення суду, що підтверджується висновком Верховного Суду України у постанові від 13 січня 2015 року у справі № 6-3019цс15. Вказує, що положення статті 625 ЦК України не застосовуються до деліктних відносин. Крім того, зазначає, що ОСОБА_4 не висувала йому вимогу згідно частини другої статті 625 ЦК України.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 260, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 755/21759/15-ц призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель