АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/2036/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Чумак Т.А. об 11 годині 56 хвилин в місті Апостолове Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Кулик О.П., Апостолівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Позовна заява мотивована ти, що 04.07.2017 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик О.П. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1149 про звернення стягнення на все майно, що належить позивачу, на користь ОСОБА_2 та задоволення за рахунок коштів, виручених від реалізації майна, вимоги в сумі 180000 грн. щодо погашення заборгованості за договором позики від 14.02.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

24.07.2017 року державним виконавцем Апостолівського РВ ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54365567 за даним виконавчим написом про стягнення суми боргу у розмірі 182800 грн.

Посилаючись на те, що грошові кошти за договором позики від 14.02.2017 року у розмірі 180000 грн. вона не отримувала, позивач вважає, що здійснений виконавчий напис від 04.07.2017 року є незаконним, вчинений із суттєвими порушеннями законодавства, а тому не підлягає виконанню.

Позивач просила суд: визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та зняти арешт з АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 6,010 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом скасування постанови про арешт майна боржника від 24.07.2017 року.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зняття арешту з майна.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано виконавчий напис від 04 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом Олександром Петровичем, зареєстрований в реєстрі за № 1149, за договором позики від 14 лютого 2017 року про звернення стягнення на все майно, що належить ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів, виручених від реалізації майна, та задоволення вимог ОСОБА_2 в сумі 180000 грн. та відшкодування плати ОСОБА_2 за вчинення виконавчого напису в сумі 2800 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, закрити провадження у справі та залишити позовну заяву без розгляду. Відповідач вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на те, що безспірність заборгованості ОСОБА_1 за договором позики підтверджена самим договором та відсутністю у боржника будь-яких доказів погашення боргу. Також, зазначає, що п. 4 договору позики передбачає право кредитора пред'явити договір до стягнення, якщо боржник не поверне кошти у визначений договором строк. При цьому, наголошує на тому, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу не виказувала жодних претензій щодо укладеного договору та обіцяла повернути борг, про що свідчать її СМС-повідомлення. Відмовляючи ж у позові з тих підстав, що електронне листування є неналежним доказом наявності безспірної заборгованості, суд першої інстанції не взяв до уваги, що підставою для вчинення виконавчого напису від 04.07.2017 року є сам факт невиконання умов договору позики, а електронне листування стало лише приводом для звернення до нотаріуса, а не підставою виникнення права на вчинення виконавчого напису. Крім того, відповідач вважає невірним висновок суду першої інстанції щодо наявності між сторонами спору щодо заборгованості, адже спору щодо заборгованості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існує, боржник не зверталася, ані до кредитора, ані до нотаріуса для вирішення питання щодо розстрочення або відстрочення термінів повернення боргу, та, на думку відповідача, вона просто не бажає повертати борг.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 та визнаючи виконавчій напис таким, що не підлягаює виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню, чим порушив норми ЗУ „Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений судом з порушенням норм цивільного законодавства.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору позики від 14.02.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П., реєстровий № 258, ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 гроші в сумі 180000 грн. на строк до 14.06.2017 року, які повинні бути повернуті протягом 4-х місяців - з 14 березня до 14 червня 2017 року по 45000 грн. щомісяця (а.с.71).

В зв'язку з невиконанням умов вищевказаного договору, 04.07.2017 року ОСОБА_2 звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Кулика О.П. про вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за договором позики від 14.02.2017 року за реєстровим № 268 з ОСОБА_1 на суму 180000 грн., які остання повинна була повернути до 14.07.2017 року (а.с.68).

04.07.2017 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1149, за договором позики від 14 лютого 2017 року про звернення стягнення на все майно, що належить ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів, виручених від реалізації майна, та задоволення вимог ОСОБА_2 в сумі 180000 грн. та відшкодування плати ОСОБА_2 за вчинення виконавчого напису в сумі 2800 грн. (а.с.67).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (надалі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - «Порядок вчинення нотаріальних дій», «Порядок»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Судом встановлено, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем на підтвердження наявності заборгованості було подано всі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, нотаріально посвідчений договір позики від 14 лютого 2017 року, що встановлює зобов'язання, містить відомості про суму заборгованості та підтверджує факт невиконання позичальником ОСОБА_1 умов цього Договору.

Так, пункт 2 Договору позики від 14.02.2017 року визначає порядок повернення грошей, а саме: повернення позики повинно бути виконане в місті Покров Дніпропетровської області до 14 березня 2017 року - 45 000,00 грн., до 14 квітня 2017 року - 45 000,00 грн., до 14 травня 2017 року - 45 000,00 грн., до 14 червня 2017 року - 45 000,00 грн.

Отже, кінцевим терміном повернення позики є 14 червня 2017 року та після цього строку, у разі невиконання позичальником умов договору, кредитор вправі пред'явити цей договір до стягнення (п.4 Договору).

Згідно п. 9 Договору позики від 14.02.2017 року, сторони погодились, що після сплати суми боргу цей Договір з відміткою про одержання грошей буде передано кредитором (ОСОБА_2) боржнику (ОСОБА_1).

Зважаючи на те, що оригінал договору перебуває у кредитора ОСОБА_2 та був наданий нею приватному нотаріусу Покровського міського нотаріального округу Кулику О.П. для вчинення виконавчого напису, колегія суддів дійшла висновку про те, що кредитором надано нотаріусу належні документи, які підтверджують безспірність заборгованості.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не отримувала грошові кошти у сумі 180 000,00 грн. за договором позики від 14.02.2017 року є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, згідно яких грошові кошти були передані їй до підписання цього Договору, що засвідчено особистим підписом ОСОБА_1 на Договорі позики від 14.02.2017 року і дана обставина нею не оспорюється (а.с. 13).

Згідно частині 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, заявивши про наявність спору щодо заборгованості за Договором позики від 14.02.2017 року, ОСОБА_1 мала б належними та допустимими доказами спростувати достовірність наданих кредитором ОСОБА_2 документів, чого нею в даному випадку зроблено не було. Всі доводи позивача зводяться лише до формальних посилань на неотримання нею грошових коштів у розмірі 180 000,00 грн. за договором позики, без фактичного оспорення цього Договору та розміру заборгованості за ним, станом на час вчинення виконавчого напису, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не спростовано наявність заборгованості за договором позики у визначеному відповідачем розмірі.

Не надано позивачем суду й доказів наявності будь-яких спорів щодо стягнення заборгованості за Договором позики від 14.02.2017 року, станом на час вчинення виконавчого напису, що теж є доказом безспірності заборгованості за цим договором.

Отже, ОСОБА_2 нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відмову в позові.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі та залишення позовної заяви без розгляду, за наслідками перегляду справи в апеляційній інстанції, є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено обставин, визначених ст. 377 ЦПК України, для закриття провадження у справі або ж залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960,00 грн. (а.с. 184), що відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір», а тому ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Кулик Олександр Петрович, Апостолівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: