Справа № 346/1762/18
Провадження № 22-ц/4808/107/18
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника апелянта Рогів Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Веселовим В.М. 08 серпня 2018 року в м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 346/1762/18 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В квітні 2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" поданий позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування якого зазначено, що 02.04.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 23-35.2/355, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 26 400 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, який зобов'язувався повернути в строк до 29.03.2017 року. В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 02.04.2007 року з ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав кредитору в іпотеку трьохкімнатну квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1. Через неналежне виконання умов кредитного договору відповідачем утворилась заборгованість. Банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 564,66 доларів США, що еквівалентно 306 878,71 гривень (за курсом НБУ на 03.03.2018 року) та понесені судові витрати (а.с.2-5).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2018 року в задоволенні відмовлено (а.с.105-107).

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на наявність рішення Коломийського міськрайонного суду від 17.10.2012 року, яке набрало законної сили, по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно, яким позовні вимоги Банку задоволено в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції зробив висновок, що щодо відповідача ОСОБА_2 вже ухвалено рішення про стягнення коштів по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 23-35.2/355 від 02.04.2007 року. Однак, на думку апелянта, справа № 2-216/2011 відрізняється від даної справи сторонами та предметом розгляду. Також не відповідає дійсним обставинам справи посилання суду на те, що Банком порушено норми п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, оскільки позивач не звертався з позовом до відповідача на предмет стягнення заборгованості. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Законодавство України надає позивачу право самому обирати спосіб судового захисту. Зазначає, що рішення про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно не було виконано, більш того, позивач не звертався в Державну виконавчу службу за виконанням. Оскільки заборгованість за кредитним договором на даний час не погашена, Банк мав право звернутись з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.115-117).

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Вислухавши пояснення представника апелянта, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 02 квітня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 Романовичем укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №23-35.2/355 на суму 26 400 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості 29 березня 2017 року (а.с.6-11).

Відповідач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору. Згідно п.2.1, видача траншів кредиту на цілі, визначені в п.1.2 цього Договору, проводиться шляхом видачі готівки з позичкового рахунку № НОМЕР_1 в Коломийському відділенні АКБ «Укрсоцбанк» в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату отримання траншу. Моментом (днем) надання траншу кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку в сумі відповідного траншу (п.2.2 договору). Відповідно до п.2.3, моментом (днем) повернення траншу кредиту вважається день зарахування на позичковий рахунок кредитора суми траншу кредиту (а.с.7).

У якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання, 02.04.2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір з ОСОБА_3, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. 11.05.2005 року. Загальна заставна вартість предмету іпотеки за погодженням сторін становила 166 650 гривень (а.с.12-15).

Згідно п.2.4.3, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.13).

Із розрахунку заборгованості встановлено, що внаслідок порушення графіку сплати коштів відповідачем ОСОБА_2 станом на 03.03.2018 року заборгованість за кредитним договором від 03.04.2007 року становить 11564,66 доларів США, що еквівалентно 306878,71 грн, та пені у розмірі 83649,93 грн, з яких:

- 11564,66 доларів США - заборгованість за кредитом (по тілу кредиту), що еквівалентно 306 878,71 гривень за курсом НБУ на 03.03.2018 року.

- 83649,93 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту (а.с.19-20).

Незважаючи на нарахування неустойки у вигляді пені, позивачем заявлені вимоги в межах цього спору до відповідача лише в частині заборгованості за кредитом (по тілу кредиту) в розмірі 11564,66 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.61 Конституції України, ст.82 ЦПК України, встановивши, що щодо відповідача вже виносились судові рішення по тому самому предмету та обставинам, стягувались кошти і вимоги були задоволені, дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки у суду були відсутні підстави для ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.6.2 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №23-35.2/355 від 02.04.2007 року, між сторонами наявна угода про передачу спору на розгляд третейського суду (третейське застереження) у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів (справа №0909/2150/2012, а.с.8; справа №346/1762/18, а.с.10).

Із матеріалів цивільної справи № 0909/2150/2012 встановлено, що АКБ «Укрсоцбанк» 03 червня 2009 року (згідно квитанції від 09 червня 2009 року) ОСОБА_2 направлялася вимога за №21-20/96-623 про дострокове погашення заборгованості по договору про надання відновлювальної кредитної лінії №23-35.2/355 від 02.04.2007 року. У вимозі зазначено, що оскільки боржником не виконується дане зобов'язання, то станом на 03.06.2009 року по договору загальна сума заборгованості становить 23559,17 доларів США, з яких: 22 000 доларів США - заборгованість по кредиту та 1559,17 доларів США - заборгованість за відсотками (справа №0909/2150/2012, а.с.16).

В матеріалах зазначеної справи міститься рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.06.2010 року по справі за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (який змінив назву на ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 226026 гривень 34 копійки за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №23-35.2/355 від 02.04.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, заборгованість виникла станом на 08 жовтня 2009 року. Даним рішенням достроково стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 223 345 гривень 87 копійок, яка складається із: заборгованість за кредитом - 22 000 доларів (що еквівалентно за курсом НБУ 174072,80 грн); заборгованість за відсотками - 2624,05 доларів США (20762,53 грн); пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 3444,06 грн; штраф за порушення умов договору - 3168 доларів США (25066,48 грн) (справа №0909/ 2150/2012, а.с.190-191).

На виконання зазначеного рішення третейського суду Дніпровським районним судом м. Києва на підставі ухвали суду від 30 листопада 2010 року, яка набрала законної сили 06 грудня 2010 року, 27 грудня 2010 року виданий виконавчий лист, копія якого міститься в матеріалах справи (справа №0909/2150/2012, а.с.107).

Постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції від 05.08.2011 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 6-2122/2010, виданого 27.12.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, встановлено, що вжитими заходами майна боржника, на яке можна звернути стягнення, не виявлено. Виконавчий документ повернуто стягувачу. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (справа №0909/2150/2012, а.с.108).

В матеріалах справи, що переглядається апеляційним судом, міститься відповідь Коломийського МР ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 11.07.2018 року за № 03-14, з якої встановлено, що по судовому наказу № 2-н-170, виданому 15.12.2008 року Коломийським міськрайонним судом про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 44318,64 грн (інший кредитний договір) була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у старій редакції) та направлено за адресою стягувача. Також на виконанні перебував виконавчий лист № 6-2122, виданий 30.11.2010 року Дніпровським райсудом м. Києва про стягнення боргу в сумі 225979,32 грн з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк». 17.12.2013 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у старій редакції) та направлено за адресою стягувача. Інші виконавчі документи, де стягувачем є ПАТ «Укрсоцбанк», боржником ОСОБА_2, на виконанні у відділі не перебували. Що стосується виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», то такі на виконанні у відділі не перебували (а.с.99).

В матеріалах даної справи міститься розрахунок кредитної заборгованості за кредитним договором №23-35.2/355 від 03.04.2007 року, з якого встановлено, що в період з 03.04.2007 року по 27.06.2007 року ОСОБА_2 отримав траншами кредит в загальній сумі 25 000 доларів США (03.04.2007р. - 16000 доларів США; 20.04.2007р. - 3000 доларів США; 24.05.2007р. - 3000 доларів США; 27.06.2007 року - 3000 доларів США) (а.с.19).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.04.2011 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 16.02.2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до АКБ СР «Укрсоцбанк» та приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф., треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 та служба у справах дітей Коломийської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору від 02.04.2007 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено (справа №2-76/2011р., а.с.163-165).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2012 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, для погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» по договору про надання відновлювальної кредитної лінії №23-35.2/355 від 02.04.2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, за період з 11 жовтня 2007 року по 08 жовтня 2009 року, в сумі 226026 гривень 34 копійки, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, встановивши для подальшої реалізації початкову погоджену вартість заставного майна в сумі 166 650 гривень. Рішення набрало законної сили 28 жовтня 2012 року (справа №0909/2150/2012, а.с.223-225).

На виконання зазначеного рішення за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» 30.10.2012 року Коломийським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 0909/2150/12 (справа №0909/2150/2012, а.с.227-228).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №23-35.2/355 від 03.04.2007 року, 07 жовтня 2013 року сплачено суму заборгованості в розмірі 10435,34 доларів США, тобто після видачі виконавчих листів на виконання рішення третейського суду про стягнення заборгованості з позичальника та звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення зобов»язання майновим поручителем.

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що цей платіж внесено поручителем ОСОБА_6

Попередній платіж було внесено 10.12.2008 року в розмірі 220 доларів США, тобто до направлення вимоги про дострокове повернення кредиту (а.с.19).

В обгрунтування ціни позову представником позивача у судовому засіданні надані пояснення, що позивач, виходячи із свого права щодо розміру та меж позовних вимог, претендує за цим позовом на залишок тіла кредиту, який залишився після сплати частини тіла кредиту поручителем 07 жовтня 2013 року (22000 дол. США - 10435,34 дол. США = 11 564,66 дол. США). Саме цю суму заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» просить стягнути з ОСОБА_2 у позовній заяві, поданій до суду в квітні 2018 року в даній справі (а.с.2-5).

Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до Третейського суду із позовом до позичальника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору про надання відновлювальної кредитної лінії №23-35.2/355 від 02.04.2007 року і з цього приводу було ухвалене рішення 18.10.2010 року (справа №0909/2150/2012, а.с.190-191), яким стягнута уся сума тіла кредиту з позичальника, це рішення не скасовано і на його виконання було видано виконавчий лист, тому апеляційний суд дійшов висновку, що у даній справі ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, який уже вирішений третейським судом і судове провадження знаходиться на завершальній стадії - стадії виконання.

У ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України " Про міжнародне приватне право ", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу п.6 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим.

Доводи апелянта про те, що рішення третейського суду не виконане, тому наявні підстави для стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_2 по тілу кредиту цивільним судом не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що з приводу цієї заборгованості постановлено рішення третейським судом, прийняте в межах його компетенції, яке стосується спору між тими самими сторонами (банк - позичальник), про той самий предмет і з тих самих підстав (стягнення заборгованості за кредитом за той самий період по тому самому кредитному договору, в межах тієї самої суми тіла кредиту) і судом не скасовано рішення третейського суду, не відмовлено у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, а, навпаки, виданий виконавчий лист.

За таких обставин, повторне стягнення цієї ж самої заборгованості за кредитом буде нічим іншим, як подвійним стягненням, тобто подвійною юридичною відповідальністю.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський