Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р.

м. Київ

справа № 755/8768/18

провадження № 2/755/6688/18

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві Кузьміна Олександра Петровича, третя особа: голова НП України ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, звертаючись з позовом до суду, просять стягнути на їх користь з начальника Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві Кузьміна Олександра Петровича матеріальну шкоду в розмірі 360 000,00 грн. кожному позивачу та моральну шкоду в розмірі 720 000,00 грн. кожному позивачу; та позивачі просять вказану суму 1 080 000,00 грн. стягнути на їх користь з відповідача через неналежну організацію роботи підлеглих, звільнити від сплати судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.2016 року прокуратурою м. Києва прийнято рішення по зміні підслідності в зв'язку з порушенням слідчими СВ Дарницького УП ГУНП м Києва норм КПК України щодо розслідування діяльності злочинного угрупування у складі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, де потерпілим є ОСОБА_8, справи направили слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві по кримінальним провадженням № 000906 за ч. 2 ст. 299 КК України; № 0000586 від 14.03.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України; № 006188 від 06.06.2016 року за ч. 1 ст. 342 КК України; № 0006189 від 06.06.2016 року за ч. 1 ст. 122 КК України. Замість застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, місцем проживання яких є: АДРЕСА_1, слідчі при підтримці процесуального прокурора створювали бюрократичну тяганину в результаті чого були скоєні тяжкі злочини. 17.10.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 було скоєно кримінальні правопорушення відносно позивачів, що знайшло своє підтвердження ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2016 року та Дарницького районного суду м. Києва від 27.12.2016 року за попередньою кваліфікацією ознак ст.ст. 129, 189, 255 КК України, також ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2017 року та Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року за попередньою кваліфікацією ознак ст.ст. 115, 121, 255 КК України. У зв'язку з тим, що керівники Дарницького УП ГУ НП м. Києва та Дніпровського УП ГУ НП м. Києва при підтримці керівників місцевої прокуратури № 2, 4, замість здійснення контрою за проведенням підлеглими слідчо-розшукових дій, заохочували створення працівниками бюрократичної тяганини, що призвело здійсненню злочинним угрупуванням ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, кримінального правопорушення 15.01.2017 року та 18.01.2017 року за адресою: АДРЕСА_2, по яким було відкрито кримінальні провадження. Бездіяльність правоохоронних органів створило конфлікт інтересів, в результаті якого замах на вбивство, знищення майна набуло чинності побутової сварки.

19 листопада 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві Кузьміна Олександра Петровича, третя особа: голова НП України ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18 грудня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позивача ОСОБА_9 про надання позивачам можливості брати участь у судовому засіданні - залишено без задоволення.

Відповідач, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 19 листопада 2018 року строк. (а.с. 46)

Представник третьої особи голови Національної поліції України ОСОБА_4 - ОСОБА_10 надав суду письмові пояснення по суті позову, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, вказуючи на те, що начальник Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Кузьмін О.П. є неналежним відповідачем по справі, оскільки не являється керівником органу досудового розслідування Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, тому не може впливати на дії та рішення слідчого. Крім того представником третьої особи зауважено про відсутність в матеріалах справи доказів наявності підстав для відшкодування шкоди органом досудового слідства, що передбачені статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а позивачами не наведено обґрунтування завдання матеріальної шкоди у розмірі 360 000,00 грн. та обґрунтування моральної шкоди. (а.с. 47-50)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до положення статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий - службова особа органу Національної поліції, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно статті 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Статтею 39 КПК України визначено, що керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування. Керівник органу досудового розслідування уповноважений: визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування, ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим, здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого, здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

У підпункті восьмому частини першої статті 3 КПК України зазначено, що керівником органу досудового розслідування є начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, які діють у межах своїх повноважень.

Як убачається з матеріалі справи, остання містить лист Прокуратури міста Києва від 19.07.2017 року № 17/2/2-100-16, скерований народному депутату України ОСОБА_11, відповідно до змісту якого повідомлено, що СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000906 від 30.01.2016 року за фактами жорстокого поводження з тваринами у присутності малолітнього: відкритого викрадення ОСОБА_5 майна ОСОБА_12, опору ОСОБА_13 та його сина працівникам поліції, нанесення ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, незаконного зберігання зброї, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 299, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 342, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України.

Матеріали кримінального провадження № 0000419 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 122 КК України, 23.02.2017 року об'єднано з кримінальним провадженням № 001840 за ч. 1 ст. 122 КК України, а 26.06.2017 року ці ж провадження об'єднані із кримінальним провадженням № 0000906.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000906 від 30.01.2016 року триває. (а.с. 36)

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України)

За змістом цієї статті обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачів про стягнення з відповідача на їх користь матеріальної шкоди в розмірі 360 000,00 грн. кожному, моральної шкоди у розмірі 720 000,00 грн. кожному та вказану суму, якою за підрахунками позивачів є 1 080 000,00 грн. останні просять стягнути з відповідача через неналежну організацію відповідачем роботи підлеглих.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів суми матеріальної шкоди у розмірі по 360 000,00 грн. кожному, моральної шкоди у розмірі по 720 000,00 грн. кожному, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем протиправних діянь відносно позивачів, з огляду на те, що відповідач не є начальником слідчого відділу, тому не наділений повноваженнями контролю та корегування дій слідчого під час здійснення останнім досудового розслідування. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази завдання позивачам матеріальної шкоди та, як наслідок, моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача, з огляду на відсутність доказів вчинення з боку відповідача протиправних діянь щодо законних прав та інтересів позивачів, та позивачами не зазначено: у чому саме полягає завдана матеріальна шкода, а також відсутні докази на підтвердження її розміру саме у заявленій позивачами сумі - по 360 000,00 грн. кожному. Таким чином, за відсутності в розрізі даного спору складу деліктного зобов'язання - відсутні правові підстави відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди, правовий характер та розмір якої не підтверджено позивачами належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві Кузьміна Олександра Петровича, третя особа: голова НП України ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1166, 1176 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві Кузьміна Олександра Петровича, третя особа: голова НП України ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган