Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2609/15624/12

провадження № 61-1306св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 28 серпня

2017 року у складі судді Коробенка С. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2010 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому посилаючись на те, що приватне підприємство «Блокер» (далі - ПП «Блокер») не виконує взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

Просив, уточнивши позовні вимоги, солідарно стягнути з боржника та поручителя ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 17 787 666,24 грн, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави, який належить на праві власності ПП «Блокер» шляхом продажу предмета застави, а саме вугілля марки ГСШ у кількості 15 000,00 тон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року провадження в частині позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ПП «Блокер» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави закрито.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порука ОСОБА_4 в силу приписів частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненою, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено.

Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

14 грудня 2017 року ПАТ «Родовід Банк» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 28 серпня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада

2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про те, що порука є припиненою, оскільки з вимогою до ОСОБА_4 ПАТ «Родовід Банк» звернулося 07 червня 2010 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 грудня 2017 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від

13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки порука є припинено. При цьому судами встановлено, що банк мав право пред'явити вимогу до поручителя - ОСОБА_4 про виконання порушеного зобов'язання боржником ПП «Блокер» щодо повернення кредиту, починаючи з 20 січня 2010 року (день закінчення строку дії кредитного договору), протягом наступних 6 місяців, тобто до 20 липня 2010 року.

З позовом ПАТ «Родовід Банк» до поручителя звернувся лише 22 липня

2010 року.

Доводи заявника про те, що порука не є припиненою, оскільки з вимогою до ОСОБА_4 ПАТ «Родовід Банк» звернулося 07 червня 2010 року є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема штемпелем вхідної кореспонденції Солом?янського районного суду міста Києва, на якому зазначена дата реєстрації позовної заяви 22 липня 2010 року вх. № 20078. Разом з цим, дані доводи також спростовуються показами представника Банку, який в судовому засіданні апеляційного суду визнав, що позов подано через канцелярію суду 22 липня 2010 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 28 серпня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська