233 № 240/99/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.

за участю секретаря Кюсєвій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на банківський вклад в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

19 лютого 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на банківський вклад в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини.

19 лютого 2014 року помер її чоловік ОСОБА_3. Після його смерті залишилось спадкове майна у вигляді банківського вкладу у ПАТ «Український ОСОБА_4 банк», який він успадкував після смерті його матері ОСОБА_5, яка настала 11.08.2013 року, але не встиг оформити своїх спадкових справ. У встановлений законом строк вона звернулась до Дебальцевської нотаріальної контори, оскільки є єдиним спадкоємцем, але отримати свідоцтво про право на спадщину не виявляється можливим, оскільки м. Дебальцеве перебуває на тимчасово неконтрольованій території і нотаріальна контора не виконує своїх функцій. Додатково вона звернулась до Торецької державної нотаріальної контори, саме за місцем відкриття спадщини, але отримала відмову у звязку з тим, що у відповідності до Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом. Вищевказаний банківський вклад належав ОСОБА_5 на підставі договору банківського вкладу №ВКЛ/256416.2 UAN. З приводу оформлення спадку на інше майно вона вже зверталась до Дзержинського міського суду Донецької області, справа №225/2562/16, рішенням якого від 02 вересня 2016 року були встановлені певні обставини, які мають значення і для вирішення цього позову. Тому просила визнати за нею право власності на банківський вклад, який розміщений у ПАТ «Український ОСОБА_4» в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 19.02.2014 року.

Представник позивачки ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.45).

Відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав електронною поштою письмову заяву в якій проти заявлених вимог не заперечує, а також просив розглянути справу за його відсутності (а.с.48-50).

Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не зявився, заперечень з приводу заявлених вимог не надав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток (а.с.30,36,44)

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З огляду на це, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 02 вересня 2016 року по цивільній справі №225/2562/16, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Торецької міської ради Донецької області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, яке набуло законної сили 13.09.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю (а.с.6-7).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, зазначеним рішенням суду встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії IV HO № 286912 від 16 липня 1983 року. 19.02.2014 року її чоловік ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 762215. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5

Після смерті чоловіка ОСОБА_3 позивач зверталась до нотаріальної контори у м. Дебальцеве, із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину вона не отримала, у звязку з тим, що на теперішній час Дебальцівська державна нотаріальна контора на теперішній час не виконує свої функції.

Із повідомленої позивачем по справі інформації, яка ні ким і ні чим не спростована, судом встановлено, що вона та її син ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями померлого 19.02.2014 року ОСОБА_3, відповідач в свою чергу не має наміру приймати спадщину після смерті батька.

Факт наявності спадкової справи після смерті ОСОБА_7 підтверджується копією постанови від 06.04.2016 року № 456/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальних дій у звязку з тим, що спадкову справу заведено Дебальцівською державною нотаріальною контрою 07.0815.01.2014 року, що перешкоджає вчиненню нотаріальних дій нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори.

Крім того, відповідно до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входить також банківський вклад, який належав його матері ОСОБА_5, яка померла 11.08.2013 року, а чоловік позивачки не встиг оформити своїх спадкових справ, оскільки також помер. Вказаний банківський вклад належав ОСОБА_5 за договором банківського вкладу №ВКЛ/256416.2 UAN від 12.11.2012 року із Публічним акціонерним товариством «Український ОСОБА_4» ().

Згідно п.1.1 умов вказаного договору банківського вкладу ОСОБА_5 передала банку на строковий депозитний (вкладний) рахунок грошові кошти в сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень на строк до з 12 листопада 2012 року по 17 листопада 2013 року з виплатою 17,00 відсотків річних за користування депозитом (а.с.8).

ОСОБА_5 померла 11 серпня 2013 року у м. Дзержинськ (Торецьк) Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.08.2013 року (а.с.10).

З метою успадкування вкладу позивачка зверталась до другого відповідача Фонду гарантування вкладу фізичних осіб, направивши їм на підтвердження своїх вимог копію рішення Дзержинського міськрайонного суду від 02 вересня 2016 року по справі №225/2562/16, але отримала відмову, оскільки у її заяві не були зазначені номери банківських рахунків вкладника-спадкодавця (а.с.9).

Відповідно до п. 2.1.1 договору банківського вкладу №ВКЛ/256416.2 UAN від 12.11.2012 року між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Український ОСОБА_4», банк зобовязався відкрити строковий вкладний рахунок №1602 (а.с.8).

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно до ч. 1ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі ст. ст.1216,1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

На підставі ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно до ч. 5ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

На підставі Закону України від 12 лютого 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування» статтю 1221 ЦК України було доповнено ч. 3, за якою у особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Цим же Законом було доповнено ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», за якою в разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. При цьому у «Прикінцевих положеннях» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування» було зобовязано Кабінет Міністрів України протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Натомість на підставі п. п. 2.1, 2.2, 2.4 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. В разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином суд дійшов висновку, що фактично позивачка була позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно, що залишилось після смерті чоловіка ОСОБА_3, бо перша її заява про прийняття спадщини була подана на території м. Дебальцеве, яка згодом була визнана тимчасово окупованою, що позбавляє спадкоємця можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Також суд вважає встановленим, що померлий ОСОБА_3 успадкував банківський вклад після смерті свої матері ОСОБА_5, яка померла 11 серпня 2013 року, але не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки сам помер 19 лютого 2014 року тобто одразу після спливу 6-місячного строку, після якого ця подія могла статися.

Враховуючи, що законом не врегульовано таке питання, коли спадкоємець не має змоги отримати свідоцтво за місцем подання первинної заяви про прийняття спадщини внаслідок подальшої тимчасової окупації такої території, то внаслідок відсутності такого врегулювання у «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», та виходячи з положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування», суд вважає за необхідне захистити спадкові права ОСОБА_1 шляхом визнання за нею права власності на банківський вклад в порядку спадкування.

На підставі ст.ст. 16, 25, 382, 392, 1216, 1258, 1262, 1268, 1273 ЦК України, керуючись ст.ст. 4,12,13,263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на банківський вклад в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 права власності на вклад у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок з відповідними процентами та нарахованими компенсаціями, який були розміщені в Публічному акціонерному товаристві «Український ОСОБА_4» (), на строковому вкладному рахунку № 1602 на підставі договору банківського вкладу №ВКЛ/256416.2 UAN від 12.11.2012 року між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Український ОСОБА_4», який належав спадкодавцю ОСОБА_3, який помер 19 лютого 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, , юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17.

Суддя