печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Захарченка В.П., представника позивача Гапона В.В., представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженею відповідальністю "ТАКТІК" до ОСОБА_3 про виселення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду Печерського районного суду м. Києва із позовом до відповідача, в якому просить виселити ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у власності позивача перебуває адміністративно-побутовий корпус, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 адміністративно-побутового корпусу проживає відповідач ОСОБА_3 Так як, адміністративно-побутовий корпус належить на праві власності позивачу, а відповідач ним користується, то дані відносини є сервітутом. Оскільки, адміністративно-побутовий корпус не є об'єктом житлової нерухомості, то дана обставина виключає можливість проживання у кімнаті № НОМЕР_1 відповідача.

22.09.2017 судом направлено запити щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 122 ЦПК України, з метою отримання інформації щодо про місце проживання (перебування) та відповіді на які отримано судом 04.10.2017 та 06.10.2017. Відповідно до наданої інформації ГУ ДМС України в м. Києві відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 дані станом на 06.11.2001 року.

17.11.2017 р. ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції.

Згідно п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням харектеру спірних відносин, ціни позову та способу захисту права обраного позивачами встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадженні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Адміністративно-побутовий корпус, літ «А», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ТОВ «Тактік» та не є об'єктом житлової нерухомості.

Згідно ордеру № 419 виданого виконавчим комітетом Московської районної Ради депутатів трудящих, право на зайняття службового жилого приміщення видано ОСОБА_4, що працювала на заводі інституту Патона на посаді «двірник», в тому, що їй надається жиле приміщення на період роботи на даній посаді, за адресою: АДРЕСА_1. Ордер виданий згідно рішенню виконкому Московської Райради від 13.06.1977 № 320/24. Дата видачі ордеру 24.06.1977 р.

При цьому відмовляючи в задоволенні позовних вимог ЗАТ "ДОслідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона про виселення ОСОБА_3 з кімната АДРЕСА_3, Апеляційний суд м. Києва у своєму рішенні від 10 березня 2009 року зазначив про те, що ОСОБА_3 не може бути виселений без надання іншого житлового приміщення.

Так, під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_3 відноситься до категорії осіб, які згідно вимог ст.ст. 125,132 ЖК УРСР не можуть бути виселені із службових житлових приміщень та з гуртожитків без надання їм іншого житловго приміщення. Зокрема, ОСОБА_3 є пенсіонер по старості.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

В даному випадку посилання позивача на застосування ст.406 ЦК України є безпідставним, оскільки між сторонами не було укладено відповідного сервітуту.

За викладених обставин підстави для задоволення вимог відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 2,10,76-81,263-265, 273, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги Товариства з обмеженею відповідальністю "ТАКТІК" до ОСОБА_3 про виселення, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд ( а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.08.2018.

Суддя Л.І.Цокол