Єд.унік. № 243/7685/18
Провадження № 2/243/2705/2018
05 вересня 2018 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Старовецького В.І.,
за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частин заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, -
14 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частин заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач працює в Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут високих напруг» з 11 березня 2003 року. З 16 квітня 2014 року по теперішній час працює на посаді виконуючої обовязки начальника наукового відділу. Зазначає, що з червня 2010 року відповідач несвоєчасно виплачує їй заробітну плату. Наказом № 2-н/243/613/2014, виданим Словянським міськрайонним судом Донецької області від 11 серпня 2014 року на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 13 647 гривень 65 копійок. Проте, судовий наказ до теперішнього часу виконано не було. ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області позивача було повідомлено про те, що процес виконання судового наказу триває та всі виконавчі дії проводяться в межах зведеного виконавчого провадження. Згідно довідки ДП «Науково-дослідний інститут високих напруг» від 06 серпня 2018 року, з жовтня 2014 року заборгованість відповідача з заробітної плати перед позивачем станом на 01 серпня 2018 року становить 69 532 гривень 68 копійок.
ОСОБА_1 вказує про те, що оскільки відповідач не виплачував заробітну плату з червня 2010 року по червень 2018 року, враховуючи положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» загальна сума компенсації складає 38 058 гривень 74 копійок.
Просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка призвела до затримки виплати заробітної плати, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 69 532 гривень 68 копійок та компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 38 054 гривень 74 копійок.
Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила цивільну справу розглянути за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.14).
Представник відповідача ДП «Науково-дослідний інститут високих напруг» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовою кореспонденцією в матеріалах справи, до судового засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.15-16).
Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2018 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.
Як вбачається з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Як вбачається з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Науково-дослідний інститут високих напруг» з 11 березня 2003 року.
На підставі наказу Словянського міськрайонного суду Донецької області № 2-н/243/613/2014 від 11 серпня 2014 року на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 13 647 гривень 65 копійок (а.с.7).
Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції від 16 вересня 2014 року на підставі судового наказу № 2-н/243/613/2014 від 11 серпня 2014 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ДП «Науково-дослідний інститут високих напруг» заборгованості по заробітній платі у сумі 13 647,65 гривень (а.с.8).
Відповідно до листа ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області позивача було повідомлено про те, що процес виконання судового наказу триває та всі виконавчі дії проводяться в межах зведеного виконавчого провадження (а.с.9).
У судовому засіданні встановлено, що на теперішній час сума заборгованості за вказаним судовим наказом позивачу виплачена не була.
Згідно довідки ДП «Науково-дослідний інститут високих напруг» від 06 серпня 2018 року, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 01 серпня 2018 року становить 69 532,68 гривень (а.с.5).
У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» № 108/95, структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
У відповідності до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
Крім того, згідно ст. 10 Закону України «Про оплату праці», розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних
спілок, роботодавців, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином держава дає гарантії громадян та інших осіб на отримання заробітної платні за виконану працю не нижче встановленого законодавством рівня. Разом з тим існують різні системи оплати праці у звязку з специфікою праці передбачені Кодексом законів про працю України та іншими нормативними актами.
Отже, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 69 532,68 гривень підлягає задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати суд виходить з наступного.
Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо).
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Стаття 7 вищевказаного Закону передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (1427-97-п) (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692 (692-99-п), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Судом встановлено, що під час роботи позивача у ДП «Науково - дослідний інститут високих напруг» утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 69 532,68 гривень, яка до теперішнього часу не була виплачена. Отже, в даному випадку позивач має право на отримання від ДП «Науково - дослідний інститут високих напруг» компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з 01 червня 2010 року по червень 2018 року.
Із розрахунку позивача, який перевірено судом, загальний розмір компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати складає 38 054,74 гривень, які суд вважає стягнути з відповідача за період з 01 червня 2010 року по червень 2018 року.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка призвела до затримки виплати заробітної плати суд вважає за доцільне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Отже, з вищевикладеного слідує, що позивач має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу виключно в межах переліку, що передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, тому в цій частині вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка призвела до затримки виплати заробітної плати задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, повязані із розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Частина 6 статті 141 ЦПК України вказує про наступне, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що позивача при зверненні до суду із даним позовом звільнено від сплати судового збору та оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 352 гривень 40 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 94, 115 КЗпП України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 10, 12-13, 89, 259, 263-265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частин заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати задовольнити частково.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по заробітній платі, яка утворилась з 01 червня 2010 року по червень 2018 року у розмірі 69 532 (шістдесят девять тисяч пятсот тридцять дві) гривень 68 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду ОСОБА_4