Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 490/2496/14-ц

провадження № 61-5229св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Миколаївська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_11 - на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2015 року у складі судді Гуденко О. А. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2016 року у складі суддів: Прокопчук Л. М., Темнікової В. І., Данилової О. О.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зносу самочинного будівництва.

Позов мотивовано тим, що їй та членам її сім'ї на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Відповідач самовільно виконує будівельні роботи щодо будівництва жилого будинку за адресою: АДРЕСА_5. Проведенням будівництва порушуються її права, самовільна забудова проходить впритул до несучої стіни її квартири, що унеможливлює обслуговування відмостки та несучої стіни, на стінах її квартири та несучих конструкціях внаслідок будівельних робіт утворились тріщини, крім того порушуються норми освітлення жилої кімнати. Також зазначала, що наслідком самовільного будівництва є потрапляння атмосферних опадів до її квартири. Просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом зносу за рахунок відповідача самовільно побудованої ним двоповерхової будівлі по АДРЕСА_5 разом з металевою решіткою.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2015 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести незавершене самовільне будівництво двоповерхової будівлі на місці раніше розташованих і знесених надвірних господарських споруд літер «Ж, М, К, З, Д» і вбиральні літера «И» на земельній ділянці домоволодіння по АДРЕСА_5 в м. Миколаєві разом з металевою решіткою на території двору цього домоволодіння, яка знаходиться на відстані 70 см від вікна приміщень квартири АДРЕСА_1 і перешкоджає доступу до зовнішньої капітальної стіни та відмостки цього будинку. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висновком судової будівельно-технічної експертизи № 125-010 від 15 травня 2015 року встановлено, що будівництво двоповерхової незавершеної будівлі виконується на земельній ділянці загального користування № АДРЕСА_5 на місці раніше розташованих вздовж лівої бокової межі і знесених на момент дослідження надвірних споруд сараїв літер «Ж,М,К,З,Д» і вбиральні літерою «И». Будівництво ведеться з будівництвом нових стін та фундаменту, а також надбудовою другого поверху з розмірами в плані 7,4х4,13; 4,80х2,5 и 6,8х 4,2 м. Загальна площа забудови незавершеної будівлі - 71,12 кв. м. Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_5 загальна площа забудови дерев'яних сараїв літер «Ж,М,К,З», кам'яного сараю літерою «Д» та вбиральні літерою «И» - складала 31,52 кв. м., що на 39,6 кв. м менше існуючого на момент дослідження самовільно збудованого незавершеного будівництва. Таким чином, враховуючи збільшення в площі забудови існуючої незавершеної будівництвом двоповерхової будівлі господарського призначення на 39,6 кв. м. на місці раніше розташованих надвірних господарських споруд, які є знесеними на земельній ділянці по АДРЕСА_5; улаштування нових фундаментів і основних конструктивних елементів - стін, перекриття, кровлі та покрівлі, а також зміну функціонального призначення будівель, виконуване будівництво є новим будівництвом, здійсненим шляхом знесення старих споруд і спорудженням нової двоповерхової будівлі. Із зовнішньої стіни в місці розташування вікна з боку домоволодіння АДРЕСА_5 на відстані 0,7 м від вікна житлової кімнати квартири АДРЕСА_2 розташована металева фігурна огороджувальна решітка, яка перешкоджає прямому доступу до зовнішньої капітальної стіни та відмостки (чим порушено вимоги ДБН 360-92, пункт 3.25). На час дослідження відмостка зовнішньої капітальної стіни квартири АДРЕСА_2 з боку домоволодіння НОМЕР_1 знаходиться в технічно незадовільному стані, внаслідок чого атмосферні опади проникають безпосередньо під основу стіни, що призводить до появи сирості та плісняви. Крім того, безпосередньо до лівої частини зовнішньої капітальної стіни приміщення квартири позивача прибудована з боку домоволодіння НОМЕР_1 кам'яна підпорна стіна з відсутністю організованого водовідведення, внаслідок чого опади проникають в місце віконного пройому квартири НОМЕР_2 позивача. На момент дослідження наявні темні плями сирості та плісняви безпосередньо в місці розташування вікна та зовнішньої капітальної стіни квартири АДРЕСА_2 з боку сусіднього домоволодіння НОМЕР_1, що поява зазначених дефектів у квартирі НОМЕР_2 перебуває в причинно-наслідковому зв'язку із самовільно збудованою спорудою на ділянці НОМЕР_1 по цій вулиці. Також будівництвом споруд по АДРЕСА_5 ОСОБА_2 безпосередньо впритул до зовнішньої стіни квартири НОМЕР_2 у сусідньому будинку порушено природнє освітлення і інсоляція квартири позивача.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що самовільне будівництво двоповерхової будівлі та влаштування металевих решіток, яке ведеться відповідачем у дворі будинку АДРЕСА_5, здійснюється ним без належного дозволу та затвердженого проекту з порушенням будівельних норм та правил, що грубо порушує права позивача. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач як співвласник квартири, не маючи повноважень на представлення інтересів всіх співвласників квартири, не має права на судовий захист, не заслуговують на увагу. Позивачу належить 1/6 частка квартири АДРЕСА_3. Інші частки вказаної квартири належать на праві власності іншим особам.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_11 - просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що зі змісту оскаржуваних судових рішень неможливо встановити, яким чином знесення усіх будівель і споруд, окрім житлових, на сусідній земельні ділянці, стосується поновлення прав позивача, яка самовільно здійснила прибудову із спірним вікном. Висновки судів про неможливість перебудови об'єкта ґрунтується на припущеннях. Крім того, суд зобов'язав відповідача знести усі будівлі двору, навіть ті, які йому не належать , зокрема гараж літ. «Д».

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суди установили, що позивачу належить 1/6 частка трикімнатної квартири АДРЕСА_4.

ОСОБА_2 належать квартири АДРЕСА_6

Відповідачем здійснюється будівництво двоповерхової будівлі на земельній ділянці загального користування АДРЕСА_5 в м. Миколаєві на місці раніше розташованих та знесених надвірних будівель -сараїв літер «Ж,М,К,З,Д» і вбиральні літерою «И».

Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Одним із способів захисту вказаного права є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Зокрема, відповідно до статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з'ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров'ю людини, тощо.

Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій).

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог.

Суди зобов'язали відповідача знести самовільне будівництво з тих підстав, що на відстані 0,7 м від вікна житлової кімнати квартири позивача розташована металева фігурна огороджувальна решітка, яка перешкоджає прямому доступу до зовнішньої капітальної стіни та відмостки, чим порушено вимоги ДБН 360-92, пункт 3.25; зведенням нової будівлі не забезпечується влаштування відведення атмосферних опадів, що призводить до пошкоджень у квартирі позивача; також будівництвом споруд по АДРЕСА_5 ОСОБА_2 безпосередньо впритул до зовнішньої стіни квартири НОМЕР_2 у сусідньому будинку порушено природнє освітлення і інсоляція приміщення квартири позивача.

Разом з тим, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Згідно пункту 3.25* ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Відповідно до пункту 3.13 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм (розділ 10), протипожежних вимог (додаток 3.1). Між довгими сторонами житлових будинків заввишки 2-3 поверхи треба приймати відстані (побутові розриви) не менше 15 м, а заввишки в 4 поверхи і більше - 20 м, між довгими сторонами і торцями з вікнами із житлових кімнат цих будинків - не менше 15 м.

За вимогами пункту 3.2 ДБН В.2.-15-2005, затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80, тривалість інсоляції, що відповідає ДБН 360, повинна бути забезпечена: в одно-, дво- і трикімнатних квартирах - не менше ніж в одній кімнаті; у чотири- і п'ятикімнатних - не менше ніж у двох кімнатах; у шести- і більше кімнатних - не менше ніж у трьох кімнатах; в одно-, двокімнатних квартирах для осіб похилого віку - не менше ніж в одній з житлових кімнат. У гуртожитках повинні інсолюватися не менше 60 % житлових кімнат.

За пунктом 3.4 ДБН В.2.-15-2005 природне освітлення повинні мати житлові кімнати, кухні, неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові клітки і загальні коридори у житлових будинках коридорного типу, а також приміщення громадського призначення в гуртожитках і житлових будинках для осіб похилого віку і сімей з інвалідами. Відношення площі світлових прорізів житлових кімнат і кухонь до площі підлоги цих приміщень повинно бути в межах від 1:5,5 до 1:8. Для мансардних поверхів зі світловими прорізами в площині похилих огороджувальних конструкцій - не менше 1:10. Уточнення геометричних параметрів світлових прорізів слід провадити на підставі розрахунку коефіцієнта природної освітленості згідно зі СНиП ІІ-4.

Висновку про знесення металевої фігурної огороджувальної решітки суди дійшли на підставі встановлених обставин про те, що вказана споруда розташована на відстані 0,7 м від вікна житлової кімнати квартири позивача, тобто на відстані, меншій встановленої норми (1,0 м).

Разом з тим, ухвалюючи рішення про знесення новозведеної будівлі, суди не дослідили дотримання нормативів відстані від спірної будівлі до найбільш виступної конструкції стіни позивача. Від встановлення обставин про дотримання вимог щодо відстані між будинком АДРЕСА_7 та будівництвом відповідача залежить також перевірка обставин щодо дотримання при зведенні спірної будівлі розрахунків інсоляції і освітленості.

Таких обставин суди не дослідили, тобто, порушення прав ОСОБА_1 самочинним будівництвом відповідача належним чином не перевірили.

Крім того, не досліджено судами можливість влаштування відповідачем необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі зведеної ним будівлі на територію будинку АДРЕСА_7; не встановлено, чи є можливість проведення перебудови спірного об'єкта та чи відмовляється ОСОБА_2 від її проведення, що свідчить про неправильне застосування судами статті 376 ЦК України та порушення вимог процесуального закону при дослідженні обставин, які підлягають встановленню за диспозицією наведеної норми.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи допущені судами порушення процесуального закону, ухвалені ними судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за статтею 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_11 - задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик