Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 495/615/15-ц

провадження № 61-8356св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Кузнєцова В.О., Луспеника Д. Д.,

Погрібного С.О., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 червня 2015 року у складі судді Чебан Н. В. та ухвалу і рішення Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Процик М. В., Дрішлюка А. І., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 14 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 7 980,00 доларів США зі сплатою 13 % річних, строком повернення до 14 серпня 2012 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з умовами якого до останнього, зокрема, перейшло право вимоги до ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 14 серпня 2007 року, а також право вимоги до ОСОБА_4 за договором поруки від 14 серпня 2007 року.

Позичальник ОСОБА_3 своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 17 листопада 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2007 року в сумі 243 753,91 грн, з яких: 118 298,93 грн - тіло кредиту, 125 454,98 грн - відсотки.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь зазначену заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду із цим позовом є намаганням кредитора застосувати до боржників подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року вже стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2007 року станом на 05 січня 2010 року в сумі 88 860,94 грн, яка складалася з: 61 596,29 грн заборгованості за основним боргом та простроченим кредитом; 19 849,35 заборгованості за строковими та простроченими процентами за користування кредитом; 4 587,94 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 2 827,36 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення з них кредитної заборгованості за період до 05 січня 2010 року (кредитних коштів у сумі, еквівалентній 7714 доларів США, та відсотків у сумі, еквівалентній 2 458,83 доларів США) скасовано та провадження у справі в цій частині закрито.

Закриваючи провадження у справі у зазначеній частині, апеляційний суд виходив з того, що на момент розгляду цієї справи та ухвалення оскаржуваного рішення від 24 червня 2015 року є чинним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року, яким стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» (заміненого згідно з ухвалою суду від 08 травня 2012 року на ПАТ «Дельта Банк»), з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором станом на 05 січня 2010 року в сумі 88 860 грн, тобто спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже розглянутий судом.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості у вигляді процентів з 06 січня 2010 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 87 333,25 грн. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості у вигляді процентів з 06 січня 2010 року та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник не виконав умов кредитного договору, не повернув кредит та не сплатив проценти за користування ним, а тому за період з 06 січня 2010 року по 17 листопада 2014 року у нього перед банком виникла заборгованість зі сплати процентів за вищезазначеним кредитним договором в сумі 87 333,25 грн.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості у вигляді процентів із поручителя ОСОБА_4, апеляційний суд виходив з того, що порука припинилася, оскільки за змістом кредитного договору строк виконання основного зобов'язання визначено датою «14 серпня 2012 року», проте ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із указаним позовом до поручителя у січні 2015 року, тобто зі значним перевищенням шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

У червні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 червня 2015 року та ухвалу і рішення Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову до поручителя та закриття провадження у справі, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги до відповідачів повністю, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзі банк посилається на те, що наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року, яким стягнуто з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором станом на 05 січня 2010 року в сумі 88 860 грн, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права, крім іншого, на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, зазначає, що пунктом 5.3 договору поруки сторони договору визначили загальні умови щодо строків позовної давності, з урахування чого у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання, починаючи з 15 серпня 2012 року протягом наступних трьох років, тобто до 15 серпня 2015 року, а тому вважає, що порука не припинилася.

Відповідач ОСОБА_3 до суду із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року, яким з нього на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 87 333,25 грн не звертався.

Рішення Апеляційного суду від 19 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 87 333,25 грн не переглядається Верховним судом, оскільки в касаційному порядку не оскаржувалось.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 20 березня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року зупинено касаційне провадження у зазначеній цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 310/11534/13-ц.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року поновлено касаційне провадження у зазначеній цивільній справі.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині, та ухвала апеляційного суду - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 14 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 7 980,00 доларів США зі сплатою 13 % річних, строком повернення до 14 серпня 2012 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № 0, яка виникла станом на 05 січня 2010 року, у розмірі 88 860,94 грн.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з умовами якого до останнього зокрема перейшло право вимоги до ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 14 серпня 2007 року, а також право вимоги до ОСОБА_4 за договором поруки від 14 серпня 2007 року.

Позичальник ОСОБА_3 своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із указаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № 0, яка виникла станом на 17 листопада 2014 року в сумі 243 753,91 грн та складається з: 118 298,93 грн - тіла кредиту, 125 454,98 грн - відсотків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

На момент розгляду справи чинним є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року, яким стягнуто на користь банку з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за зазначеним кредитним договором станом на 05 січня 2010 року, тобто спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішено, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у цій справі в частині позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення з них заборгованості за зазначеним кредитним договором за період до 05 січня 2010 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Украни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Тобто вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Пунктом 1.2.2 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 14 серпня 2012 року.

Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору, сторони встановили також й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), при цьому останній строк виконання основного зобов'язання сторони кредитного договору визначили 14 серпня 2012 року.

Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

За змістом кредитного договору кінцевий строк виконання основного зобов'язання визначено датою «14 серпня 2012 року», банк із позовом до поручителя про стягнення залишку заборгованості за кредитом звернувся у січні 2015 року, тобто за межами шестимісячного строку чинності поруки.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку , що позовні вимоги банку до поручителя ОСОБА_4 задоволенню не підлягають у зв'язку з тим, що порука припинилася.

Доводи касаційної скарги про те, що пунктом 5.3 договору поруки сторони договору визначили загальні умови щодо строків позовної давності, з урахування чого у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання, починаючи з 15 серпня 2012 року протягом наступних трьох років, тобто до 15 серпня 2015 року, а тому вважає, що порука не припинилася, не заслуговують на увагу, оскільки строк чинності поруки, і строк позовної давності є різними за своєю суттю.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно встановив, що провадження за позовними вимогами банку до боржника та поручителя в частині стягнення з останніх заборгованості за кредитним договором за період до 05 січня 2010 року підлягає закриттю, оскільки щодо них вже є рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі інші доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді: В. О. Кузнєцов Д. Д. Луспеник С. О. Погрібний Є. В. Синельников