Постанова

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 727/6408/16-ц

провадження № 61-21321св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (далі - Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ) про збільшення розміру аліментів, зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2013 року з ОСОБА_5 на її користь стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн щомісячно. Проте ОСОБА_5 на протязі усього часу сплачував аліменти без урахування індексації. Крім того, з часу призначення аліментів, її матеріальний стан значно погіршився, оскільки ціни на всі товари зросли, збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину. Дитина з народження алергетик, часто хворіє простудними захворюваннями і потребує належного харчування, створення належних умов для життя, навчання та розвитку, придбання медикаментів. Вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а ОСОБА_5 має змогу сплачувати більший розмір аліментів, ніж визначений судовим рішенням.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просила зобов'язати державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ здійснити перерахунок розміру аліментів, що підлягають стягненню за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2013 року № 12020/11 з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, 2009року народження, з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», про що видати ОСОБА_4 довідку; зобов'язати державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ здійснити розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, про що видати довідку; зобов'язати державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ щомісячно проводити індексацію розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; збільшити розмір аліментів, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2013 року, до 3 000,00 грн із індексацією стягуваних сум відповідно до Закону, починаючи із часу набрання рішення законної сили і до досягнення сином повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2017 року у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано будь-яких інших розрахунків державного виконавця чи довідок щодо суми індексації зі сплати аліментів, а тому позовна вимога про стягнення з ОСОБА_5 суми індексації зі сплати аліментів є необґрунтованою. Позивачем також не надано доказів того що державний виконавець порушує будь-які права позивача чи не виконує обов'язки передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Доводи ОСОБА_4 про наявність значних реальних доходів у відповідача, що є підставою для збільшення розміру аліментів, ґрунтуються виключно на її припущеннях та не доводяться належними доказами у справі.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 26 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині відмови в задоволенні позову про зобов'язання державного виконавця Чернівецького міського ВДВС ГУЮ у Чернівецькій області провести індексацію розміру аліментів та провести розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Зобов'язано Чернівецький міський ВДВС ГУЮ у Чернівецькій області здійснити перерахунок розміру аліментів, що підлягають стягненню за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2013 року № 2-12020/11 з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, з врахуванням індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з 10 вересня 2013 року.У задоволенні позову ОСОБА_4 про зобов'язання державного виконавця Чернівецького міського ВДВС ГУЮ у Чернівецькій області провести розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовлено з інших підстав. В решті рішення залишено без змін.

Апеляційний суд ухвалюючи рішення виходив із того, що проведення індексації розміру аліментів відноситься до повноважень державного виконавця, і тільки у разі непогодження із визначеним розміром спір вирішується судом, а тому вимоги позивача в цій частині, є обґрунтованими. При цьому до повноважень державного виконавця не належить вирішення питання про нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зменшення цього розміру. Крім того, позивач належними та допустимими доказами не довела покращення матеріального стану платника аліментів та погіршення її матеріального чи сімейного стану, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 26 квітня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення в частині відмови у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, у ОСОБА_5 є транспорті засоби, які він після її звернення до правоохоронних органів та суду почав активно відчужувати. Народження сина співпало з порушенням її права на працю, а відповідач не визнаючи батьківства, покинув її з новонародженою дитиною напризволяще, а держава Україна позбавила її гарантованого Конституцією права на працю. Дитина відвідує спортивні секції та приватні уроки англійської мови, що потребує додаткових витрат на її утримання. При цьому доньки відповідача постійно їздять за кордон.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

У серпні 2017 року на адресу суду від ОСОБА_5 надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, згідно з якими він не перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець, не є керівником чи засновником підприємств, установ, організацій. Крім того, сплачуваний ним розмір аліментів є достатнім для утримання дитини відповідного віку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справупередано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2013 року у справі № 2-12020/11 із ОСОБА_5 стягнуто на коритись ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, 2009 року народження у розмір 1 000,00 грн щомісячно з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи з часу набрання законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили 10 вересня 2013 року. На підставі цього рішення виданий виконавчий лист від 27 вересня 2013 року № 2-12020/11 та 17 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 40286291, що підтверджується копією рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Суди дійшли правильного висновку про те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що у відповідача покращився матеріальний стан та погіршення її матеріального чи сімейного стану. При цьому наявність автотранспортних засобів у відповідача не може свідчити про отримання ним реальних доходів, з урахуванням того, що відсутні відомості, які містять дату придбання/продажу таких транспортних засобів, що має значення для вирішення питання, чи змінився матеріальний стан відповідача, який надає можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це визначено судовим рішенням.

Твердження заявника про те, що вона несе витрати за відвідування дитиною спортивних секцій та приватних уроків англійської мови, не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати, в тому числі на лікування, мають характер додаткових витрат, що є підставою для звернення до суду із позовом у порядку статті 185 СК України.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик