Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 384/548/17

провадження № 61-14872св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Вільшанська центральна районна лікарня Вільшанського району Кіровоградської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області, у складі судді Галицького В. В., від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області, у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Письменного О. А., від 30 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Вільшанської центральної районної лікарні Вільшанського району Кіровоградської області про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Позивач мотивувала свої вимоги тим, що з 06 вересня 2012 року на підставі наказу № 7 від 06 вересня 2012 року її було прийнято на роботу до Вільшанської центральної районної лікарні на посаду медичної сестри дерматовенерологічного кабінету на 0,5 ставки, а на підставі наказу № 8 від 01 лютого 2013 року переведено на повну ставку медичної сестри дерматовенерологічного кабінету лікарні. При цьому наказом № 9 від 07 лютого 2013 року на ОСОБА_2 було покладено обов'язки бібліотекаря без додаткової оплати. З 02 лютого 2015 року наказом № 8 від 02 лютого 2015 року позивача було переведено на 0,5 ставки сестри медичної дерматовенерологічного кабінету та на 0,5 ставки бібліотекаря ЦРЛ. Про такі значні зміни умов праці її ніхто не повідомляв, будь-яких посадових інструкцій щодо посади бібліотекаря до її відома не доводили. Позивач продовжувала працювати повний робочий день медичною сестрою дерматовенерологічного кабінету протягом усього робочого дня з 8 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. щоденно, окрім вихідних. Виплата заробітної плати позивачу здійснювалася згідно наказу № 8 від 02 лютого 2015 року, а саме 0,5 ставки сестри медичної дерматовенерологічного кабінету та 0,5 ставки бібліотекаря Вільшанської центральної районної лікарні. У січні 2017 року позивач дізналася, що у Вільшанській центральній районній лікарні насправді штатним розкладом передбачено повну ставку сестри медичної дерматовенерологічного кабінету, а посада бібліотекаря взагалі не передбачена. Вважала, що їй не доплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час за посадою сестри медичної дерматовенерологічного кабінету на загальну суму 17 427, 00 грн.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь заборгованість з заробітної плати за період з січня 2015 року по грудень 2016 року у розмірі 17 427, 00 грн.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела обґрунтованості заявлених позовних вимог, зокрема, що роботодавцем не доплачено заробітну плату за фактично відпрацьований нею час за посадою сестри медичної дерматовенерологічного кабінету лікарні.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Судом повно встановлено обставини справи, належним чином досліджені докази та обґрунтовано зроблено висновок про відсутність порушень трудового законодавства при здійсненні оплати праці позивача відповідно займаним посадам.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при вирішенні даного спору не в повному обсязі досліджено обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, позивач посилається на те, що відповідач, покладаючи відповідно до наказу № 9 від 07 лютого 2013 року на неї обов'язки бібліотекаря не звільняв від виконання обов'язків сестри медичного дерматовенерологічного кабінету. Позивач продовжувала працювати на посаді сестри медичного дерматовенерологічного кабінету на тих самих умовах, які існували до 02 лютого 2015 року, тобто повний робочий день. Робота бібліотекаря, яка виконувалася позивачем у Вільшанській центральній районній лікарні, не була роботою за сумісництвом у розумінні чинного законодавства України, а виконувалася за суміщенням, що є відмінними поняттями.

02 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження в указаній справі.

27 квітня 2017 року Вільшанська центральна районна лікарня Вільшанського району Кіровоградської області направила до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, який мотивовано тим, що касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, а прийняті судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства. Заробітна плата позивачу нараховувалася у відповідності до табелів відпрацьованого часу та наказів по установі відповідно до затверджених тарифікаційних списків в межах затверджених штатних розписів за відповідні роки.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 06 вересня 2012 року ОСОБА_2 прийнято на посаду сестри медичної дерматовенерологічного кабінету на 0,5 ставки, що підтверджено витягом з наказу Вільшанської центральної районної лікарні № 71 від 06 вересня 2012 року (а. с. 6).

З 01 лютого 2013 року відповідно до витягу з наказу Вільшанської центральної районної лікарні № 8 від 01 лютого 2013 року ОСОБА_2 проводилася оплата праці 1,0 ставки сестри медичної дерматовенерологічного кабінету (а. с. 7).

Відповідно до наказу Вільшанської центральної районної лікарні № 9 від 07 лютого 2013 року «Про покладання обов'язків на ОСОБА_2», ОСОБА_2 сестрі медичній дерматовенерологічного кабінету вмінено обов'язки бібліотекаря ЦРЛ з 01 лютого 2013 року у зв'язку із виробничою необхідністю (а. с. 8).

З 02 лютого 2015 року відповідно до витягу з наказу Вільшанської центральної районної лікарні № 8 від 02 лютого 2015 року «Про оплату праці працівників Вільшанської ЦРЛ» з 02 лютого 2015 року ОСОБА_2 проводилась оплата праці - 0,5 ставки сестри медичної дерматовенерологічного кабінету та 0,5 ставки бібліотекаря ЦРЛ (а. с. 9).

Відповідно до пункту 11 додатку 25 наказу Міністерства охорони здоров'я України (далі - МОЗ України) від 23 лютого 2000 року № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» посади медичних сестер лікарських кабінетів установлюються відповідно до посад лікарів-дерматовенерологів, які ведуть амбулаторний прийом, вилучаючи посади, передбачені пунктом 10 для безпосередньої амбулаторної допомоги прикріпленому міському і сільському населенню.

Пунктом 1 додатку 25 наказу МОЗ України від 23 лютого 2000 року № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» визначено, що посади лікарів-дерматовенерологів, у тому числі дитячих, для надання амбулаторної допомоги в міських диспансерах установлюються з розрахунку 0,3 посади на 10 тис. чоловік відповідно дорослого і дитячого населення.

Судами було встановлено, що виходячи із кількості населення Вільшанського району станом на 01 січня 2016 року у кількості 12 701 осіб, кількість посад лікарів дерматовенерологів та відповідно і медичних сестер складає 0,5 ставки (12701х0,3) : 10000 = 0,38), що відповідає фактичній завантаженості даних медичних працівників.

Пунктом 1.19 додатку 46 наказу МОЗ України від 23 лютого 2000 року № 33 визначено розмір ставки старшого бібліотекаря, бібліотекаря 0,5 посади в закладах до 300 ліжок; 1 посада понад 300 ліжок, за наявності бібліотеки. З урахуванням кількості стаціонарних ліжок у Вільшанській ЦРЛ станом на 01 січня 2016 року - 67, кількість посад бібліотекарів складає 0,5 ставки.

У зв'язку з направленням на роботу з лютого 2017 року до Вільшанської ЦРЛ лікаря дерматовенеролога, з наданням йому повної лікарської ставки, наказом Вільшанської ЦРЛ № 14 від 13 лютого 2017 року ОСОБА_2 переведено на її постійне місце роботи на повну ставку сестри медичної дерматовенерологічного кабінету (а. с. 89).

Заробітна плата, як зазначено у частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частині першій статті 94 КЗпП України, - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору (стаття 21 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довела, що після переведення її на роботу на 0,5 ставки медичної сестри вона фактично виконувала роботу на повну ставку, а роботодавець відмовляється виплатити заробітну плату за фактично відпрацьований час на займаній посаді.

Позивачем не доведено, а матеріалами справи спростовуються її доводи про те, що штатним розписом Вільшанської центральної районної лікарні на 2015-2016 роки була передбачена повна ставка медичної сестри дерматовенерологічного кабінету, а штатна посада бібліотекаря не передбачена (а. с. 55-60, 62-64).

Судами зроблено правильний висновок про те, що роботодавцем здійснювалась оплата праці позивача як медичної сестри дерматовенерологічного кабінету у відповідності до вимог пункту 2.2.8 наказу МОЗ України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», відповідно до копій табелів обліку робочого часу по 9 тарифному розряду, та оплата праці бібліотекаря проводилася у відповідності до вимог підпункту 17 пункту 2.2.21 наказу МОЗ України від 05 жовтня 2005 року № 308/519, відповідно до табелів відпрацювання робочого часу по 4 тарифному розряду (а. с. 92-114).

Позивач, наказів Вільшанської ЦРЛ щодо змін її умов праці, переведення її на роботу на 0,5 ставки не оскаржувала.

На повну ставку сестри медичної дерматовенерологічного кабінету Вільшанської ЦРЛ ОСОБА_2 було переведено наказом Вільшанської ЦРЛ № 14 від 13 лютого 2017 року (а. с. 89).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин нормиматеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки остання не довела, що роботодавцем не було виплачено їй заробітну плату за фактично відпрацьований час згідно займаній посаді та посадового окладу за період з січня 2015 року по грудень 2016 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта