Справа № 222/1597/18
Провадження № 2/222/481/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» про стягнення заробітної плати ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що 02.02.2015 року його було прийнято на роботу по сумісництву на посаду адміністратора (функціональний) представництва ОСОБА_2 «РІВНЕАЗОТ» у м. Києві та 30.03.2018 року його було звільнено з підприємства за згодою сторін. Проте, при звільненні ОСОБА_2 «РІВНЕАЗОТ» не здійснило з ним розрахунку по виплаті заробітної плати в розмірі 31867,07 грн., чим порушило законодавство про оплату праці. Просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 31867,07 грн.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 28.09.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.Крім цього, відповідачу визначено пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам.

Також стороні відповідача разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Крім цього, за клопотанням сторони позивача судом витребувано у відповідача довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату (включаючи невикористану відпустку).

23.10.2018 року представником відповідача ОСОБА_2 «РІВНЕАЗОТ» надано суду відзив на позов в якому він зазначив, що предявлені до нього позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 31493,53 грн. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що 02.02.2015 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу по сумісництву на посаду адміністратора (функціональний) представництва ОСОБА_2 «РІВНЕАЗОТ» у м. Київ, що підтверджується витягом з наказу № 203-ВК від 02.02.2015 року. 30.03.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з підприємства за п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), що підтверджується витягом з наказу № 567-ВК по припинення трудового договору (контракту) від 26.03.2018 року. ОСОБА_2 «РІВНЕАЗОТ» не заперечує наявну перед відповідачем заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, але з розміром заборгованості не погоджується, оскільки згідно довідки про суми, які належать до виплати при звільненні № 2249 від 16.10.2018 року, відповідачу ОСОБА_1 належить до виплати 31493,53 грн.

До відзиву відповідачем надано письмові докази, а саме довідку ОСОБА_2 «РІВНЕАЗОТ» № 2249 від 16.10.2018 року про суми, які належать до виплати при звільненні ОСОБА_1

Також до відзиву додано фіскальний чек Укрпошти про направлення кореспонденції стороні позивача.

Інших клопотань учасниками справи не заявлялося.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 «РІВНЕАЗОТ» - ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.Надали суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі. Крім цього, позивач в заяві не заперечував проти стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 31493,53 грн.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами у відсутність незявившихся сторін.

Розглянувши заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, і це не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 203-ВК від 02.02.2015 року прийнятий на роботу по сумісництву з 02.02.2015 року на посаду адміністратора (функціональний) представництва ОСОБА_2 «РІВНЕАЗОТ» у м. Києві. 30.03.2018 року ОСОБА_1 був звільнений з підприємства на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін), відповідно до наказу № 567-ВК від 26.03.2018 року, що також підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці.

Згідно наданої відповідачем довідки про суми, які належать до виплати при звільненні ОСОБА_2 «РІВНЕАЗОТ» від 16.10.2018 року за № 2249 ОСОБА_1 звільненому 30.03.2018 року згідно наказу № 567-ВК від 26.03.2018 року належить до виплати 31493,53 грн., в тому числі заробітна плата за період з лютого 2017 року по червень 2017 року включно.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Проте, відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок при звільненні з позивачем не проведений.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено трудові права позивача і вони підлягають захисту шляхом стягнення на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача, за наявності розбіжностей, суд виходить з того, що розмір невиплаченої заробітної плати в сумі 31493,53 грн. підтверджений довідкою про суми, які належать до виплати при звільненні та визнаний відповідачем, обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих відомостей і добровільності їх визнання у суду не має, а тому ці обставини в силу положень ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню.

Отже, суд вважає встановленим розмір невиплаченої при звільненні ОСОБА_1 заробітної плати в сумі 31493,53 грн.

Доказів про наявний розмір заборгованості більший на суму 373,54 грн. ніж визнано відповідачем, стороною позивача не надано, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 31867,07 грн. не є доведеними саме в розмірі 373,54 грн., а тому підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню саме в сумі 31493,53 грн., а тому позов слід задовольнити саме в цій частині.

Крім цього на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 76-83, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274, 279, 354, 355, пп.15.5 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 47, 115, 116 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ», , адреса місцезнаходження: 33017, Рівненська область, м. Рівне, Рівне-17, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, адреса місця проживання: 87000, Донецька область, Нікольський район, смт. Нікольське, вул. Чехова, буд. 24-а, нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 31493 (тридцять одна тисяча чотириста девяносто три) гривні 53 копійки.

В решті частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ», , адреса місцезнаходження: 33017, Рівненська область, м. Рівне, Рівне-17, на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Повне рішення складене 28.11.2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець.