Ухвала

Іменем України

04 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 350/457/17

провадження № 61-13040 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

В с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з указаним позовом до ОСОБА_5, в обґрунтування вимог якого посилався на те, що він народився та постійно проживав в будинковолодінні по АДРЕСА_1, власником якого була його мати ОСОБА_6, яка на випадок смерті заповіла йому вказане майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку зі смертю ОСОБА_6 відкрилася спадщина на спадкове майно.

Нотаріус відмовилась видати ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки ОСОБА_6 не оформила правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому він просив визнати за ним право власності в цілому на будинковолодіння по АДРЕСА_1.

У травні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із зустрічним позовом про визнання права власності на спадкове майно до ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є його рідним братом.

Зазначає, що 24 грудня 2007 року ОСОБА_6 склала заповіт, за яким заповіла ОСОБА_4 на випадок смерті житловий будинок та господарчі будівлі по АДРЕСА_2, а отже вважає, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 не охоплено заповітом і спадкування має здійснюватися за законом.

Посилаючись на те, що нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності на ? частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частини будинковолодіння по АДРЕСА_1. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

14 лютого 2018 року ОСОБА_4 надіслав до Верховного Суду засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального і процесуального права, справу вирішено без врахування обставин справи, які мають значення для її вирішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 березня 2018 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Пророка В. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В. від 10 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 16 травня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, зокрема, для надання уточненої редакції касаційної скарги та засвідченої копії посвідчення на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору.

У встановлений суддею строк ОСОБА_4 надіслав засобами поштового зв'язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: уточнену редакцію касаційної скарги та засвідчену копію посвідчення на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є рідними братами.

24 грудня 2007 року їх мати - ОСОБА_6 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_4 житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_2.

З відповідей Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори від 25 березня 2016 року та від 11 травня 2016 року вбачається, що видати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті їх матері ОСОБА_6 на спірне будинковолодіння не можна, у зв'язку з відсутністю документа власності на спадкове майно.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно зі статтею 1251 ЦК України (в редакції, чинній на момент посвідчення заповіту), якщо в населеному пункту немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Так, уповноваженою особою Креховицької сільської ради на вчинення нотаріальних дій є секретар сільської ради, яка з 17 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року перебувала у відпустці

Будь-якого розпорядження про виконання обов'язків секретаря іншою особою на період її відпустки в Креховицькій сільській раді видано не було.

На момент посвідчення заповіту ОСОБА_7 фактично виконувала обов'язки секретаря і на усну вимогу сільського голови посвідчила вказаний заповіт, однак рішення про надання ОСОБА_7 повноважень на вчинення нотаріальних дій не приймалось.

Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки.

Згідно з частиною першою статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходили із того, що заповіт від 24 грудня 2007 року є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, а тому враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як спадкоємці першої черги, мають право на спадщину за законом після смерті їх матері в рівних частинах, дійшли правильного висновку про необхідність визнання права власності по ? частині будинковолодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська