Ухвала

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 462/6955/15

провадження № 61-47307ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 19 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області та зобов'язання вчинити певні дії.

Скаргу мотивовано тим, що у провадженні державного виконавця Залізничного ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Панчишин В. Р. перебуває виконавче провадження № 54525363.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц визнано дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 54525363 неправомірними та зобов'язано до вчинення дій. Рішення суду набрало законної сили. Однак, надалі продовжується бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Панчишина В. Р., порушуються права ОСОБА_4, як стягувача.

27 травня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Залізничного ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області із заявою-клопотанням з проханням зняти копії матеріалів виконавчого провадження № 54525363 та надіслати їх йому поштою рекомендованим листом. Однак, станом на час звернення зі скаргою не отримав жодної відповіді, що на його думку, є порушенням Закону України «Про звернення громадян». Просив суд визнати дії державного виконаця у виконавчому провадженні № 54525363 неправомірними щодо ненадання відповіді на його заяву від 27 травня 2018 року; визнати дії державного виконавця бездіяльністю у виконавчому провадженні № 54525363 щодо не зняття копій матеріалів виконавчого провадження та не надіслання їх йому рекомендованим поштовим відправленням; зобов'язати Залізничний ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області невідкладно надати йому відповідь на його заяву-клопотання від 27 травня 2018 року; зобов'язати державного виконавця зняти копії матеріалів виконавчого провадження № 54525363 та надіслати їх йому рекомендованим листом.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 19 липня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 липня 2018 року залишено без змін.

Рішення судів мотивовані тим, що державний виконавець, надаючи відповідь на заяву ОСОБА_4, керувався Інструкцією з організації примусового виконання рішень та надав йому роз'яснення про порядок ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, зняття з них копій, відтак діями державного виконавця Панчишина В. Р. не були порушені права стягувача в розумінні статті 447 ЦПК України, ознаки бездіяльності в його діях відсутні, а доказів того, що стягувачу, як стороні виконавчого провадження на попередньо подану заяву не надавались матеріали виконавчого провадження для ознайомлення, ОСОБА_4 не надав.

19 листопада 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 19 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено надсилання документів виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак суди не дослідили матеріалів виконавчого провадження на предмет того, чи були надіслані ОСОБА_4 копії постанов, тому рішення судів ґрунтуються на припущеннях без належної оцінки доказів.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційну скаргу

ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків до

19 грудня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали. Заявнику необхідно було надати суду документи, що підтверджують оплату судового збору у розмірі 352,40 грн.

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із заявою, в якій просить звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги як малозабезпечену особу на підставі підпункту «г» пункту 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження вказаного надано копію довідки Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 28 листопада 2018 року № 3043.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, що позивачами є члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї (підпункт «г» пункту 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір»)

Частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони. Вказані ОСОБА_4 обставини є обґрунтованими та свідчать про його скрутний майновий стан, що об'єктивно перешкоджає сплаті судового збору за подання касаційної скарги. Тому суд дійшов висновку про те, що заяву про звільнення від сплати судового збору слід задовольнити.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики (частина четверта статті 394 ЦПК України).

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 19 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області та зобов'язання вчинити певні дії, не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики, на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 136, 260, 394 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від

19 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від

30 жовтня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 19 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська