Ухвала

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 344/2755/17

провадження № 61-42346ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру»), у якомупросила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період 04 грудня 2015 року по 24 листопада 2017 року у сумі 82 437,30 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 04 грудня 2015 року по 24 листопада 2017 року у розмірі 82 270,76 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ДП «Центр Державного земельного кадастру» звернулося 15 серпня 2018 року до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2018 року. При цьому, посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 344/2755/17 становить 82 437,30 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 344/2755/17 є малозначною у силу вимог закону.

ДП «Центр державного земельного кадастру» у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але має для відповідача виняткове значення, оскільки стягнення коштів призведе до нанесення збитків державі в особі ДП «Центр державного земельного кадастру», що в свою чергу може спричинити незаконне стягнення бюджетних коштів. Проте ДП «Центр державного земельного кадастру» не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення для підприємства цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ДП «Центр державного земельного кадастру».

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2018 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ДП «Центр Державного земельного кадастру» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити державному підприємству «Центр Державного земельного кадастру» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат