Справа № 464/5692/17 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/7502/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на її користь в твердій грошовій сумі в розмірі 812,00 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів відмовлено.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що їй з дитинства безтерміново встановлено першу групу інвалідності, у зв»язку з хворобою потребує постійного стороннього догляду. Пенсія по інвалідності становить 2700 грн., а сума комунальних платежів складає 2088 грн. 46 коп. за місяць, що є недостатнім для придбання ліків, продуктів харчування та одягу. Крім цього, доводи відповідача про неспроможність сплачувати аліменти у зв'язку із досягненням ним пенсійного віку, не можуть братись до уваги, оскільки ч. 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що з пенсії можливе відрахування в розмірі не більше 50% від її розміру. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 198 СК України, позивач зобов'язаний утримувати свою повнолітню непрацездатну дочку. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою та її представником не доведено належними та допустимими доказами наявність сукупності обставин, що дають суду підстави застосувати до даних правовідносин ст.198 СК України, а потреба повнолітньої непрацездатної дитини в матеріальній допомозі, без встановлення можливості батьків надавати таку допомогу, не може бути підставою для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 інвалідом першої «А» групи, (причина інвалідності - з дитинства, інвалідність встановлена - безтерміново), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_2.

Рішенням Червоноармійської районної ради народних депутатів м.Львова Львівської області від 17 жовтня 1989 року № 696, на підставі заяви відповідача ОСОБА_5, йому дозволено удочерити позивачку, записавши його її батьком. На підставі цього рішення було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 22 листопада 1989 року, згідно з яким батьками позивачки є: батько ОСОБА_5, матір ОСОБА_3, шлюб між якими було розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 08.02.2013.

25.01.1995 зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_3.

Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Таким чином, відповідно до правил цієї статті, батьки продовжують бути зобов'язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин:

- дочка або син є непрацездатними. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров'я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст.1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина;

- непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги пенсій та допомоги у зв'язку з інвалідністю;

- наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Батьки не мають обов»язку утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку (сина) з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим з батьків і врахувати стан здоров»я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України).

Заперечуючи щодо позову, відповідач та його представник вказували на відсутність у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання непрацездатної доньки, оскільки такий не працює, не отримує жодних доходів, є особою пенсійного віку та ним лише подано документи для оформлення пенсії.

Однак такі твердження відповідача, його представника не відповідають дійсності, спростовуються довідкою ТзОВ «Салон «Архітектура. Будівництво. Дизайн» від 16.05.2018 року №5, з якої вбачається, що ОСОБА_5 працює виконробом з 08.02.2016 року, а також довідкою про його доходи №4 від 16.05.2018 року та №6 від 05.07.2018 року, розмір місячної зарплати становить в середньому 4000.00 грн.

Крім цього, ОСОБА_5 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААІ №780753, однак на вимогу суду довідку про розмір отримуваної ним щомісячної пенсії не надав.

Наведеним спростовуються доводи відповідача про відсутність у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти на повнолітню непрацездатну доньку.

Крім цього, даючи оцінку твердженням відповідача про його незадовільне матеріальне становище, суд враховує і те, що 28.12.2015 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу придбав у власність автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, що аж ніяк не свідчить про незадовільне матеріальне становище відповідача.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, належних доказів на підтвердження незадовільного стану свого здоров»я, відповідач суду не надав.

Належних доказів на підтвердження свого незадовільного стану здоров»я, відповідач

Враховуючи, що однією із обов'язкових умов, як вказувалось вище, за яких можливе покладення на батьків обов'язку по утриманню повнолітньої непрацездатної дитини, є їх спроможність надавати таку допомогу, колегія суддів за встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, вважає, що відповідач матеріально спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої непрацездатної доньки.

Довідкою Сихівського відділу соцзахисту Управління соцзахисту уЛьвівській області №3084, виданою 10.07.2018 року підтверджується, що розмір пенсії ОСОБА_2 станом на грудень 2017 року становив 2876.40 грн.

Потребу у коштах відповідача на утримання, позивачка обґрунтовує вкрай незадовільним станом здоров»я, необхідностю придбання ліків, на підтвердження чого надала консультативне заключення від 21.08.2018 року, медичний висновок ЛКК, у якому зазначено про необхідність постійного стороннього догляду у зв»язку з нездатністю до самообслуговування.

Враховуючи вкрай незадовільний стан здоров»я позивачки, у зв»язку з чим вона потребує стороннього догляду, який здійснює її чоловік, а також необхідність придбання ліків, на думку колегії суддів, не може бути підставою для відмови у стягненні з відповідача аліментів на повнолітню непрацездатну доньку розмір отримуваної нею пенсії по інвалідності.

За вищенаведеного, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, оскільки останньою та її представником не доведено належними та допустимими доказами наявність сукупності обставин, що дають суду підстави застосувати до даних правовідносин ст.198 СК України, є необґрунтованим.

Враховуючи розмір пенсії, отримуваної позивачкою та розмір доходів, отримуваних відповідачем, те, що кожен із батьків несе однаковий обов»язок утримувати непрацездатну повнолітню дочку при доведеності наявності в неї потреби в матеріальній допомозі, те, що матір позивачки є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1514.89 грн., а також що чоловік позивачки, зі слів представника ОСОБА_3, не працює, так як зайнятий доглядом за позивачкою, яка за станом здоров»я не може самостійно пересуватись, колегія суддів вважає достатнім стягувати з відповідача щомісячно по 500.00 грн. на утримання повнолітньої непрацездатної доньки, ОСОБА_2, позовні вимоги якої підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2018 року, слід скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, стягувати з з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31.08.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.

З оригіналом згідно.

Судове рішення набрало законної сили: 27.08.2018 р.

Суддя: Шеремета Н.О.

Дата оформлення копії: 04.09.2018 р.

Помічник судді: Карнидал В.В.