Справа № 456/827/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/1043/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третіх осіб: виконавчого комітету Стрийської міської ради, Стрийської житлово-експлуатаційної контори №4 м.Стрий, ОСОБА_9, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова Міністерства оборони України про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третіх осіб: виконавчого комітету Стрийської міської ради, Стрийської житлово-експлуатаційної контори №4 м.Стрий, ОСОБА_9, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова Міністерства оборони України про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим що, ОСОБА_9 а також вони та відповідачі по справі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі з 2000 року, його донька ОСОБА_7 взагалі ніколи не проживала у їхній квартирі, лише зареєстрована, а живе разом з своїми батьками за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_8 у спірній квартирі не проживає з дня свого одруження - з 1994 року, проживає у АДРЕСА_1, разом з дружиною, донькою та тещею.

У квартирі відсутні речі відповідачів, останні не сплачують коштів за комунальні послуги, не несуть витрат по утримання квартири. Із - за реєстрації у квартирі відповідачів вони не мають можливості отримати субсидію по оплаті комунальних послуг.

З урахуванням зазначених обставин позивачі на підставі ст.ст.71,72 ЖК України просили визнати відповідачів такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

В апеляційні скарзі посилаються на те, що відповідачі вже тривалий час не проживають у квартирі і цей факт було підтверджено доказами, яким суд не дав належної правової оцінки. Крім того, зазначають, що суд вийшов за межі їхніх позовних вимог, застосувавши норми матеріального закону, на який вони не посилались і який, на їхню думку, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Просять рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2017 року скасувати.

В судове засідання сторони та їхні представники не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи (т.2 а.с.245-257).

06 грудня 2018 року в розпорядження суду поступило клопотання від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_10 про відкладення розгляду справи на інший день у зв»язку із її зайнятістю в кримінальній справі у Стрийському міськрайонному суді.

Крім того, 06 грудня 2012 року поступило клопотання від представника ОСОБА_8 та ОСОБА_6 - ОСОБА_11 про відкладення розгляду справи у зв»язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Зазначені клопотання колегією суддів відхилені як необґрунтовані.

Встановлено, що зазначена справа перебуває у провадженні судів з березня 2016 року.

Судові повістки про розгляд справи на 06 грудня 2018 року були надіслані рекомендованими листами ще 31 жовтня 2018 року - ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, КЕВ м. Львова,Стрийський ЖЕК №4, ВК Стрийської міської ради і вручені сторонам, їх представникам та третім особам під розписки 16-19 листопада 2018 року. (Вартість доставки судової повістки в межах 25-30 грн.)

Тому представники сторін - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мали достатньо часу для узгодження розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Крім того, чергове відкладення розгляду справи призведе до порушення розумних строків її розгляду.

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) справи про цивільні права та обов'язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

З тих підстав колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2017 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у зв»язку із смертю ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року договір найму не оформлений на жодну особу яка зареєстрована у квартирі, а тому ніхто з них, в тому числі третя особа ОСОБА_9 (дружина ОСОБА_2.), не наділені правом звернення до суду з позовними вимогами про виселення з даної квартири.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов»язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач та члени його сім»ї.

Як видно із довідки -виписки з домової книги про склад сім»ї та прописку, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить міськвиконкому, закріплена за МО України і в ній зареєстровані:

ОСОБА_13 - наймач, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.; ОСОБА_9 - дружина; ОСОБА_8 - син; ОСОБА_2 - син; ОСОБА_14- невістка; ОСОБА_6 - син; ОСОБА_6 - внучка; ОСОБА_4 - внук; ОСОБА_7 - внучка.

Отже, після смерті ОСОБА_13 у спірній квартирі яка є неприватизованою продовжують проживати інші члени його сім»ї - позивачі по справі, які користуються нарівні з покійним наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позивачі не наділені правом звернення до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням є помилковим.

Водночас позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третіх осіб: виконавчого комітету Стрийської міської ради, Стрийської житлово-експлуатаційної контори №4 м.Стрий, ОСОБА_9, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова Міністерства оборони України про визнання осіб такими, що втратили право користування житломна підставі ст.ст.71,72 ЖК України не можуть бути задоволеними виходячи із наступних підстав.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Апеляціний суд виходить з того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справита правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів.

Апеляційний суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Як зазначено вище, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 зареєстровані та проживають у спірній квартирі разом із ОСОБА_9 ОСОБА_12 (мама ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_8.).

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 також зареєстровані у спірній квартирі, однак мають доступ лише до кімнати у якій проживає їхня мати та бабуся ОСОБА_9, оскільки така вже похилого віку, а позивачі нею не завжди піклуються. Інші кімнати у спірній квартирі ОСОБА_2 закрив і не впускає туди відповідачів.

У 2012 році ОСОБА_6 звернався з позовом до ОСОБА_2 про вселення. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з сім»єю намагався вселитися в одну з кімнат, однак останній чинить перешкоди у цьому, погрожує сокирою, якщо вселиться. У подальшому, 27 липня 2012 року позов було залишено без розгляду, щоб не загострювати обстановки в родині (т.1 а.с.6,7,13).

Також встановлено, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не мають власного житла, проживають в орендованих квартирах і не можуть вселитися у спірну квартиру у зв»язку з протидією ОСОБА_15 При тому ОСОБА_16 є інвалідом другої групи.

Отже, відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин так як не можуть вселитися у неї, що є підставою для відмови у позові.

Наявність заборгованості у відповідачів за комунальні послуги не є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстав передбачених ст.ст.71,72 ЖК України, оскільки останні навідуються до кімнати де проживає їхня мати та бабуся, іншого житла не мають.

Акт фактичного проживання від 11 березня 2016 року із якого видно, що відповідачі не проживають у спірній квартирі не може бути підставою для задоволення позову, оскільки існують поважні причини не проживання відповідачів за місцем реєстрації.

Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Також враховується позиція Верховного Суду у справах зазначеної категорії від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц та від 22 листопада 2018 року у справі №760/13113/14.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2017 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268 ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третіх осіб: виконавчого комітету Стрийської міської ради, Стрийської житлово-експлуатаційної контори №4 м.Стрий, ОСОБА_9, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова Міністерства оборони України про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.