Справа № 211/3552/18
Провадження № 2/211/1755/18
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
19 грудня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Світанько С.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок несплати заборгованості по заробітній платі, -
Ухвалою суду від 02.08.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху через несплату судового збору.
Ухвалою суду від 14.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 26.11.2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі та перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала та наполягала на його задоволенні, надала пояснення, аналогічні викладеним в уточненому позові. Зазначила, що на даний час їй виплатили заборгованість по заробітній плати та вона в свою чергу також виконала свої боргові зобов'язання перед матір'ю колишнього зятя ОСОБА_2
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Від відповідача до суду надійшов відзив.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 14 жовтня 1969 року по 05 грудня 2017 року перебувала в трудових відносинах з Акціонерним товариством «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» (а.с. 25 копія трудової книжки).
Відповідно до статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (стаття 115 КЗпП України).
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (стаття 116 КЗпП України).
Вказана сума боргу відповідачем не спростована.
Залишок боргу складає 27,69 грн.
Таким чином, без врахування залишку в сумі 27,69 грн., термін не проведеного розрахунку при звільненні з 05.12.2017 р. по 12.10.2018 р. складає більше 10 місяців.
Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється положеннями статті 237-1 КЗпП України.
Відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.
Підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди є моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідні додаткові зусилля для організації життя працівника. Ці обставини повинні бути належно доведені, однієї заяви на підставі змісту статті 237-1 КЗпП України не достатньо для стягнення з власника або уповноваженого ним органу моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 629/3910/17).
Згідно роз'яснень пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, затримка виконання рішення про поновлення на роботі, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (висновки Верховного Суду України, викладені в постанові № 6-23цс12 від 25 квітня 2012 року).
Моральна шкода є негативним наслідком (втратою) немайнового характеру, яка виникла в результаті фізичних та душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.
Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, ОСОБА_1 була звільнена з роботи 05 грудня 2017 року, проте розрахунок при звільнені роботодавцем проведено не було, що свідчить про тривалість затримки у виплаті, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, при цьому суд враховує істотність вимушених змін у її житті та зусиль, вжитих для відновлення порушених прав та надані суду докази в обґрунтування заявлених вимог, та вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди в сумі 3000,00 грн.
Так, доводи позивача щодо медичного обстеження та погіршення здоровя в звязку з затримкою виплати заробітної плати відповідачем, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні за відсутності належних доказів. Факт визнання онуки дитиною-інвалідом не може слугувати підставою для причинного звязку із спірними правовідносинами.
Що стосується витрат на комунальне обслуговування та вину відповідача у відмові щодо призначення позивачу субсидії, то повідомлення Департаменту соціальної політики Виконкому Криворізької міської ради та УПСЗН виконкому Інгулецької районної в місті ради адресовані саме ОСОБА_4 на її особисті звернення (а.с. 46,48) та врахування її доходу без посилання на врахування доходу ОСОБА_1, з чого не вбачається завдання моральної шкоди саме позивачу. В матеріалах справи відсутні рішення комісії з призначення субсидії з посиланням на причини не призначення субсидії ОСОБА_1, наявні лише розяснення з приводу звернень ОСОБА_4, що не позбавляє права останню звернутися до суду з оскарженням дій вказаного органу у разі незгоди з його рішенням.
Доводи про недоотримання пенсії ОСОБА_1 в звязку з невиплатою заробітної плати при звільненні, також не знайшло свого підтвердження, оскільки про переведення на режим неповного робочого часу позивач знала з 2016 року, як і про факти несплати заробітної плати та ЄСВ в цей період, однак продовжувала працювати, сподіваючись на проведення виплат. В матеріалах справи відсутні докази незначного перерахунку пенсії позивача в звязку з зміненим режимом роботи та несплати ЄСВ з боку відповідача. Надані суду відомості Пенсійного фонду не підтверджують зазначені в позові ОСОБА_1 факти.
Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що його вина, як роботодавця у невиплаті коштів при звільненні позивача відсутня, а вона є необхідною умовою настання відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України спростовуються встановленими у справі обставинами та не стосується предмету спору, оскільки положення статті 117 КЗпП України регулюють право працівника на виплату йому середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку.
Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, стороною відповідача не було надано належного чи допустимого доказу на підтвердження того, що підприємством вживаються залежні від нього заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобов'язання по відношенню до позивача.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 704,80 грн., сплачений нею при подачі позову за вимогу немайнового характеру (а.с.80), тому суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК ЦПК України, суд,-
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2018 року

Суддя Д.М.Ніколенко