ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 641/12925/13-ц

Провадження № 22-ц/818/1018/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.,

судді - Коваленко І.П., Котелевець А.В.,

учасники справи:

позивач:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник Коробченко Марія Юріївна,

відповідачі:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова,

ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу № 641/12925/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2013 року, ухвалене суддею Боговським Д.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову зазначає, що 15 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNH4KP35880754, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2590,90грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 15 травня 2007 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком договір, про що свідчить підпис ОСОБА_2 у заяві. Свої зобов'язання за договором Банк виконав, надавши ОСОБА_2 кредит у вищевказаному розмірі. ОСОБА_2 зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 12 липня 2013 року мається заборгованість у розмірі 41597,44грн., яка складається з: 2590,90грн. - заборгованості за кредитом; 12800,09грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 23749,43грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500грн. - штраф (фіксована частина), 1957,02грн. - штраф (процентна складова).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова укладено договір поруки, згідно умов якого боржник і поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, розмір відповідальності поручителя встановлюється в сумі 200грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором DNH4KP35880754 в розмір 41397,44грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова 200грн.

Відповідачі в судове засідання не з'явились.

Заочним рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором DNH4KP35880754 в розмір 41397,44грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 415,97грн.

Рішення мотивовано тим, що в порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 41597,44грн., яка підлягає стягненню.

Оскільки ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова є поручителем за кредитним договором в межах суми 200грн., тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 41397,44грн., та солідарно з обох відповідачів 200грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом.

Крім того, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Що стосується договору поруки, то він є нікчемним, оскільки був укладений безпосередньо перед подачею позовної заяви, а не 22 березня 2011 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 15 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNH4KP35880754, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2590,90грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 15 травня 2007 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком договір, про що свідчить підпис ОСОБА_2 у заяві.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова укладено договір поруки, згідно умов якого боржник і поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, розмір відповідальності поручителя встановлюється в сумі 200грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Свої зобов'язання за договором Банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 2590,90грн. Відповідач зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 12 липня 2013 року мається заборгованість у розмірі 41597,44грн., яка складається з: 2590,90грн. - заборгованості за кредитом; 12800,09грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 23749,43грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500грн. - штраф (фіксована частина), 1957,02грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання. Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення просив застосувати до даних правовідносин позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 1.7.31 Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») установлено позовну давність тривалістю в 50 років.

Однак, всупереч вимогам ст.259 ЦК України договір не містить підпису відповідача (а.с.8-17).

У заяві позичальника від 15 травня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності також немає.

Оскільки відсутній письмовий договір укладений між сторонами, який передбачає збільшений строк позовної давності, у даному випадку це 50 років, тому вважати, що позовна давність за даним кредитним договором становить 50 років - не можна.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15.

Таким чином, на спірні правовідносини розповсюджується загальний строк позовної давності у три роки.

Згідно наданого банком розрахунку ОСОБА_2 взагалі жодного платежу в рахунок погашення заборгованості не здійснювалось (а.с.6).

Як вбачається із заяви позичальника погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 246,79грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Отже, право на звернення до суду у Банка виникло вже після не сплати чергового платежу за кредитом, тобто з 29 червня 2006 року.

З позовом до суду банк звернувся 20 листопада 2013 року (а.с.2), тобто після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Те ж саме стосується договору поруки, який укладено 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором. Цей договір був укладений вже після сплину строку позовної давності. В позовній заяві Банком не ставились вимоги про поновлення строку позовної давності та не зазначалось причин поважності пропуску цього строку, а їх посилання на строк позовної давності - 50 років - безпідставне.

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, колегія суддів виходить з того, що позивачем пропущено загальний - трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові з цих підстав.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1, п.2 ч.2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 623,96грн. (шістсот двадцять три гривні 96 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 грудня 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_3