Справа № 438/1127/18
Номер провадження 2/438/425/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Гадубяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа: головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 600 м.кв., що розташована у м. Бориславі Львівської області по вул. С. Петлюри, 126 та належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІУ-ЛВ №002193 зареєстрованого за номером ЛВ 2311.

Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування житлового будинку від 01.07.2004р., що зареєстрований за № 841 і посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_5, позивач, є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в м. Бориславі, вул. Петлюри, 126.

Згідно п.3 Договору дарування вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. Позивач вважав, що на момент укладення договору дарування й, що земельна ділянка під будинком і господарськими спорудами є не приватизованою.

На даний час у нього виникла необхідність належним чином оформити право власності на земельну ділянку під будинком та господарськими спорудами.

Звернувшись до ОСОБА_2 відділу ДЗК, позивач отримав інформацію, що земельна ділянка площею 600 кв.м. по вул. Петлюри, 126 в м. Бориславі належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV -ЛВ № 002193, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ЛВ 2311. Вказаний державний акт було видано 15.03.2001р. на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради народних депутатів № 285 від 15.06.2000р. На час видачі державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були власниками і житлового будинку, який вони відчужили 22.05.2003р.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли.

Таким чином, без документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, позивач не в змозі оформити нову технічну документацію на земельну ділянку та присвоїти кадастровий номер.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задоволити.

Представник відповідачаОСОБА_2 міської ради Львівської області у судове засідання не з'явився. З ОСОБА_2 міської ради Львівської області на адресу суду надійшло клопотання, в якому позовні вимоги визнають, просять справу розглянути у відсутності представника.

Представник головного управління Держгеокадастру у Львівській області у судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право володіти мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вимогами ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 01.07.2004р., що зареєстрований за № 841 і посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_5, позивач, являється власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в м. Бориславі, вул. Петлюри, 126. Право власності на цей будинок зареєстроване в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки (витяг № 4246546 від 26.07.2004р.), що підтверджується інформаційною довідкою № 135848405 від 29.08.2018р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п.3 Договору дарування вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідноч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно дост.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, встановленими та визнання відповідачами позову, що не суперечить закону та не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при набутті права власності позивачем на житловий будинок в м. Бориславі, вул. Петлюри, 126 до останнього перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем згідно його клопотання.

На підставі ст.ст.377, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст.120, 121 ЗК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 77, 81, 141, 200, 263, 264, 265ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 600 м.кв., що розташована у м. Бориславі Львівської області по вул. С. Петлюри, 126 та належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІУ-ЛВ №002193 зареєстрованого за номером ЛВ 2311.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Слиш А.Т.