Cправа № 563/1158/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2018 року

Корецький районний суд Рівненської області

в особі:

головуючого судді Кулика Є.В.

при секретарі Федичканич В.Ю.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в м. Корець цивільну справу за заявою ОСОБА_2 до Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значеня,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його матір - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 видане Щекічинською сільською радою Корецького району Рівненської області 17.12.2003 року актовий запис № 30. Вказує, що на час смерті матері не вважав за потрібне оформляти спадкове майно (земельну часту пай), що залишилось після її смерті оскільки обробляв земельну ділянку і вважав, що його оформлення не є обов'язковим. Бажаючи прийняти спадкове майно, земельну частку (пай) позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна. Вивчивши подані ним документи нотаріус відмовила у відкриті спадкової справи, оскільки в свідоцтві про народження матір'ю позивача вказано «ОСОБА_9» тоді як за його словами насправді його матір'ю була «ОСОБА_3». Чому виникли такі розбіжності в написанні прізвища та ім'я матері в вище вказаному свідоцтві позивачу не відомо. Вказує, що іншого способу, крім подачі відповідної заяви до суду, для реалізації свого права на спадщину не існує.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав наведених в поданій заяві.

Голова Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області в заяві на імя суду просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду показали, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року була тіткою заявника, проте оскільки він перебував на її утриманні, то ОСОБА_2 вважав її своєю матір'ю.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 виданого 02 червня 1959 року він на травня 1959 року, а його батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до листа Корецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №941/1879-15.11-04-27 від 17.11.2017 року в архіві було виявлено актовий запис про шлюб ОСОБА_3 з ОСОБА_10 № 13, складений виконкомом Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області 01.03.1955 року. Водночас зазначено про відсутність в архіві актових записів про народження, де матір'ю дитини була б записана ОСОБА_3.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст.79 ЦПК України).

Доказування, та рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що обставини, на які покликається заявник у заяві, не знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому вимоги, викладені у заяві, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні заяви - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Корецький районний суд Рівненської області до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.В. Кулик