УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі - Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, що полягає у не виконанні рішення суду,-

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, яка полягає у відмові прийняти до виконання виконавчий лист.

При цьому зазначає, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.12.2017 року ухвалене рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 17.04.2018 року рішення суду першої інстанції частково змінено.

На підставі вказаних рішень видані виконавчі листи.

Повідомленням Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 11.06.2018 року виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання.

Заявник вважає, що вказане рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Зауважує на тому, що Конституцією України встановлено обов»язковість виконання рішень суду. Законом України «Про виконавче провадження» визначено перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню. Положеннями ст.ст. 4, 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено випадки, за яких виконавчий документ повертається стягувачу.

Посилаючись на відсутність обумовлених законом підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, ОСОБА_1 просить визнати неправомірною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, скасувати повідомлення про повернення виконавчого листа від 11.06.2018 року.

В судове засідання від 03.09.2018 року учасники не з»явились, від ОСОБА_1 та представника Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надійшли заяви про можливість слухання справи у їх відсутності.

Дослідивши зміст скарги, додані до неї документи, суд встановив.

Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21.12.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину майна суд в частині спору про поділ нерухомого майна в натурі вирішив: поділити в натурі житловий будинок за адресою м.Житомир, вул. Видумка, 19-а, вартістю 1 429 000,50 грн. за шостим варіантом розподілу згідно висновку експерта № 676/04.16 від 25.11.2016 року (який є невідємною частиною рішення суду), який розроблений з відхиленням від ідеальних часток по площі будинку і вартості будівель та споруд, а саме:

співвласнику №1 ОСОБА_1 виділити в натурі: тамбур ІІ площею 4,0 кв. м., підвальне приміщення ІІІ площею 12.6 кв. м., підвальне приміщення ІV площею 10,3 кв. м., підвальне приміщення V площею 12,3 кв. м., тамбур 1-1 площею 1,7 кв. м., коридор 1-2 площею 17.6 кв.м., кухню 1-5 площею 14,6 кв. м., санвузол 1-6 площею 4,7 кв. м., туалет 1-7 площею 1,8 кв. м., коридор 1-8 площею 18,7 кв. м., кімнату 1-11 площею 17,0 кв. м., санвузол 1-12 площею 4,8 кв. м., всього 120,1 кв. м. , що становить 59/100 частин домоволодіння, вартістю 843071,50 грн.

співвласнику № 2 ОСОБА_2 виділити в натурі : гараж І площею 27,4 кв.м., кімнату 1-3 площею 16,3 кв. м., кімнату 1-4 площею 11,6 кв.м., кімнату1-9 площею 16,8 кв. м., кімнату 1-10 площею 11,4 кв.м., всього 83,5 кв.м., що становить 41/10 частину домоволодіння, вартістю 585929,0 грн.

На підставі рішення 10.05.2018 року видано виконавчий лист, де зазначено вказану резолютивну частину рішення суду.

Повідомленням Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 11.06.2018 року на підставі п.7 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, як такий, що не передбачає заходів примусового виконання рішення.

Суд не погоджується з вказаним висновком державного виконавця з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.7 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, визначено процесуальні-правові та організаційні форми провадження дій на звернення судових рішень до виконання в примусовому порядку.

За положеннями ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що виконання рішень має розглядатись як невід»ємна частина судового розгляду.

За змістом судового рішення між сторонами, які були супввласниками житлового будинку, виник спір щодо користування спільним майном. Саме у зв»язку з наведеним позивачем, яка вважала свої права порушеними, подано позов з вимогою про поділ майна в натурі.

Вказане, ну думку суду, вбачало, та у зв»язку з поданням скарги на дії державного виконавця як завершальної стадії судового розгляду, передбачає на теперішній час порушення у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном на власний розсуд позивачем (стягувачем за виконавчим документом).

Саме на державного виконавця покладається обов»язок забезпечити доступ до наведених за рішенням суду приміщень, в разі наявних перешкод (майно боржника у вказаних приміщеннях, блокування доступу до них) забезпечити можливість користування ними.

На виконання вказаного державний виконавець може використовувати визначені чинним законодавством повноваження. Зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про розяснення рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

На з»ясування стану виконання рішення державний виконавець може складати акти з фіксуванням певних обставин.

У відповідності до п.8 розділу 1 «Інструкції з організації примусового виконання рішень». затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, акт це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пашук проти України» зазначено: «суд нагадує, що очевидно, що органи влади повинні мати певний час, щоб обрати найбільш відповідні засоби для виконання судових рішень («Горнсбі проти Греції»(Hornsby c.Grece), рішення від 19 березня 1997, п. 43). Серед іншого, Суд не повинен вивчати, чи національний правопорядок здатний забезпечити виконання рішень, винесених судами. Дійсно, кожна держава має право забезпечувати юридичний інструментарій, адекватний та достатній для дотримання позитивних зобов'язань, які на неї покладено. Єдиним завданням Суду в цій справі є вивчення того, чи заходи, вжиті українськими органами влади, є адекватними та достатніми».

З наведеного слід прийти до висновку, що держава повинна гарантувати, а державний виконавець шляхом реалізації наданих повноважень забезпечити такий завершальний стан, що свідчитиме про припинення не лише юридичного, але й фактичного спору між сторонами. Період часу та засоби, достатні для реалізації вказаного, слід визначати відповідно до обставин.

Суд звертає увагу, що на підставі ухваленого рішення у справі видано виконавчий лист, який є виконавчим документом відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

За положеннями ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, суд вважає необхідним визнати неправомірною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, яка полягає у відмові відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 10.05.2018 року.

Приймаючи до уваги, що складене державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документа фактично виявляє рішення державного виконавця, суд вважає, що його скасування не суперечить вимогам законодавства, а тому може бути направленим на поновлення порушених прав заявника з огляду на положення ч.2 ст. 5 ЦПК України.

Керуючись ст. 447 ЦПК України, суд,

постановив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, яка пов»язана з відмовою прийняти виконавчий лист до виконання та не виконання рішення суду у справі № 295/16776/14-ц

Скасувати повідомлення Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 11.06.2018 року про повернення виконавчого листа.

На ухвалу суду до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира може бути подано апеляційну скаргу протягом п»ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов