Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 310/6798/16-ц

провадження № 61-28769св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - приватне підприємство «Укрсервісконтракт»,

представник позивача - Томчук Микола Володимирович,

відповідач - Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

відповідачі: ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство «Таскомбанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Фармабуд-інвест»,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Укрсервісконтракт» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2017 року у складі судді Прінь І. П. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 жовтня 2017 року у складі суддів Полякова О. З., Крилової О. В., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року приватне підприємство «Укрсервісконтракт» (далі - ПП «Укрсервісконтракт») звернулося до суду з позовом до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Бердянське МВДВС, державна виконавча служба), ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - ПАТ «Таскомбанк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Фармабуд-інвест» (далі - ТОВ «Фармабуд-інвест»), треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «АНСУ»), публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»), в якому просив скасувати арешт майна: цілого убудовано-прибудованого приміщення аптеки загальною площею 53,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Бердянського МВДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 вересня 2016 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 вересня 2016 року.

Позов мотивовано тим, що позивачу ПП «Укрсервісконтракт», на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, укладеного 01 лютого 2016 року з ТОВ «Фармабуд-інвест», належить убудовано-прибудоване приміщення загальною площею 53,5 кв.м, яке розташоване за адресою: Запорізька обл., АДРЕСА_1.

На момент укладення вказаного договору жодних обтяжень на дане приміщення накладено не було.

12 вересня 2016 року Бердянським МВДВС були проведені виконавчі дії, під час яких складено акт опису та арешту майна, а саме - цілого убудовано-прибудованого приміщення загальною площею 53,5 кв.м, розташованого за вказаною адресою. Також під час проведення виконавчих дій державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, до якого було включено рухоме майно (фармацевтичне обладнання), яке належить ТОВ «Дніпродзержинська фармацевтична компанія», що орендує вищевказане приміщення у ПП «Укрсервісконтракт».

Бердянський міськрайонний ВДВС відмовив у наданні будь-яких пояснень з приводу накладеного арешту, мотивуючи свою відмову тим, що ні ПП «Укрсервісконтракт», ні ТОВ «Дніпродзержинська фармацевтична компанія» не є стороною виконавчого провадження.

Посилаючись на наведене, позивач звернувся до суду з позовом про скасування накладеного органом державної виконавчої служби вищевказаного майна.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що майно, на яке накладено арешт вибуло з володіння ОСОБА_5 поза її волею, внаслідок проведення прилюдних торгів, які були визнані судом недійними. За таких підстав, державний виконавець правомірно здійснив опис та арешт майна боржника ОСОБА_5 у виконавчому провадженні про стягнення з останньої коштів.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПП «Укрсервісконтракт» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З матеріалів справи вбачається, що даний спір фактично виник відносно власника арештованого майна, однак позивачем вимоги про визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості не заявлено.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПП «Укрсервісконтракт», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені ними рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково застосовано положення статті 330 ЦК України, оскільки не встановлено, що майно (спірне приміщення) було відчужене особою, що не мала права його відчужувати. На момент придбання ПП «Укрсервісконтракт» даного нерухомого майна, не існувало жодних заборон на його відчуження. Не було накладено арешт чи інші обмеження, та не існувало жодних судових рішень, які крім визнання торгів недійсними будь-яким іншим чином обмежували б юридичну особу, що придбала майно з торгів (ТОВ «Фармабуд-Інвест») у праві розпорядження приміщенням.

Судом не встановлено, що ПП «Укрсевісконтракт» придбало приміщення незаконно. При цьому, договір купівлі-продажу від 01 лютого 2016 року, згідно якого позивач набув право власності на нерухоме майно не оспорений та не визнаний недійсним у судовому порядку.

Посилання суду на те, що майно вибуло з володіння ОСОБА_5 поза її волею, внаслідок проведення прилюдних торгів, які були визнані судом недійними, є необґрунтованими, оскільки примусова реалізація майна (в тому числі і іпотечного) через прилюдні торги, не передбачає як обов'язкову умову погодження на це боржника чи врахування його волевиявлення. При цьому, визнання торгів недійсними відбулося вже після набуття позивачем права власності на майно.

Посилання суду першої інстанції на правомірність не зняття арешту у зв'язку з закриттям виконавчого провадження через наявність процедури банкрутства ОСОБА_5 як фізичної особи-підприємця є необґрунтованими, оскільки спірне майно належало їй саме як фізичній особі та було виключено з ліквідаційної маси банкрута - фізичної особи-підприємця.

В матеріалах справи наявні всі докази того, що на момент накладення арешту на майно державним виконавцем єдиним власником, який на праві приватної власності володів спірним приміщенням, був позивач - ПП «Укрсервісконтракт», тобто спору про право власності на майно не було. Саме тому, у відповідності до закону, позов було подано саме про зняття арешту з майна, а не визнання права власності на це майно.

З урахуванням наведеного, заявник вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неправильність обраного позивачем способу захисту прав та безпідставно залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПП «Укрсервісконтракт». Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано Верховному Суду.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що з 2010 року в провадженні Бердянського міськрайонного відділу ДВС перебувало зведене виконавче провадження, боржником в якому є ОСОБА_5, а саме: про стягнення: на користь ПАТ «Таскомбанк» 313 746,07 грн, на користь ПАТ «Всеукраїнськй Акціонерний Банк» 8098,28 грн, на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» 333 000 грн, на користь ТОВ «АНСУ» - 537 013,67 грн, на користь ТОВ «АНСУ» - 3219,00 грн.

Під час виконання вказаного провадження державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_5 - ціле убудовано-прибудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

В грудні 2013 року ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУП» проведено торги з продажу цього нерухомого майна, переможцем торгів стало ТОВ «ФАРМАБУД - ІНВЕСТ».

У 2014 році ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Бердянського МУЮ у Запорізькій області, ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУП», ТОВ «ФАРМАБУД-ІНВЕСТ», третя особа ПАТ «ТАСкомбанк» про визнання торгів недійсними.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2014 року і ухвала апеляційного суду Запорізької області від 12 листопада 2014 року скасовані з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, прилюдні торги від 05 грудня 2013 року визнано недійсними, сторони повернуто в первісний стан.

Із зазначеним судовим рішенням не погодилось ТОВ «Фармабуд - Інвест» та подало апеляційну скаргу, у відкритті апеляційного провадження за якою було відмовлено ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05 серпня 2016 року.

Під час розгляду зазначеної справи, 01 лютого 2016 року ТОВ «Фармабуд-інвест» продало спірне нерухоме майно ПП «Укрсервісконтракт» за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

На виконання рішення Бердянського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року державним виконавцем 12 вересня 2016 року складено акт опису та арешту майна - цілого убудовано-прибудованого приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Звернувшись до суду з даним позовом ПП «Укрсервісконтракт», просить зняти арешт з вищевказаного майна, посилаючись на належність цього майна йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01 лютого 2016 року, укладеного з ТОВ «Фармабуд-інвест» та добросовісність набуття права власності на це майно.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин та положень статей 328, 330 ЦК України, встановив, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_5 поза її волею, внаслідок проведення прилюдних торгів, які були визнані судом недійсними, у зв'язку з чим, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність здійснення державним виконавцем опису й арешту майна боржника ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для його скасування.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано погодився з його висновками про відмову у позові та правильно виходив з того, що доводи ПП «Укрсервісконтракт» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Крім наведеного, апеляційний суд правильно виходив з того, що у справі фактично наявний спір відносно власника арештованого майна, разом з тим позивач, вважаючи себе добросовісним набувачем, позовних вимог про визнання за ним права власності на спірний об'єкт нерухомості не заявив.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів щодо правомірності накладення державним виконавцем арешту на спірне майно на виконання судового рішення та відсутність підстав для його скасування за наведених у позові ПП «Укрсервісконтракт» обставин.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не аналізує і не перевіряє інші доводи, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу приватного підприємства «Укрсервісконтракт» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська