Справа № 502/1709/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Кілія цивільну справу за позовом

позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 25.09.2018 року звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається, що 20.11.1998 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем та проживала з ним разом до 25.08.2018 року. Від цього шлюбу є двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. спільне життя з відповідачем не склалося тому що не зійшлися характерами. Шлюбні відносини припинені з 25.08.018 року. Спільне господарство не ведеться.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судовому засіданні не була присутня, однак в матеріалах справи є її заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи за її відсутності, також вона зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно без поважних причин в судове засідання не прибув, відзив на позов не надав, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Згідно ст. 280 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло відзиву або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

На підставі письмової заяви позивача та наявними доказами у справі суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

20.11.1998 року відділом реєстрації актів громадського стану Кілійського району Одеської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, прізвище дружини після укладання шлюбу - ОСОБА_2, про що 20.11.1998 року в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 124, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 20.11.1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3, батьками якої записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що 01.12.2000 року складено відповідний актовий запис за № 197, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 01.12.2000 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що 08.07.2008 року складено відповідний актовий запис за № 127, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08.07.2008 року.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 110-114 СК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 (паспорт НОМЕР_5, виданим Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 28.01.2003 року) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт НОМЕР_6, виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області), зареєстрований 20.11.1998 року відділом реєстрації актів громадського стану Кілійського району Одеської області, актовий запис № 124.

Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан