Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 760/13675/16-ц

провадження № 61-26575св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація»,

представники позивача: Аліменко Олександр Юрійович, Дячук Юрій Миколайович,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_7 на заочне рішення Солом?янського районного суду м. Києва

від 19 вересня 2016 року у складі судді Оксюти Т. Г. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» (далі -

ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі є власниками, проживають та зареєстровані у АДРЕСА_1.

З 04 квітня 2007 року ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» є балансоутримувачем зазначеного будинку і забезпечує обслуговування та експлуатацію внутрішньо будинкових систем тепло-, газо-, енерго- і водопостачання, тобто мешканцям будинку надаються зазначені послуги. 12 травня 2011 року ОСОБА_6 уклав з позивачем договір про надання житлово-комунальних послуг № 6/42, за яким зобов'язався перераховувати кошти за надані послуги на рахунок позивача кожного місяця у строк до 20 числа місяця, наступного за тим, у якому були надані послуги. Однак, свої зобов'язання за вказаним договором відповідач не виконує належним чином. Починаючи з 01 червня 2009 року по 31 січня

2012 року відповідач жодного разу не сплатив поточних рахунків за житлово-комунальні послуги. Відповідачі письмово, безпосередньо через квитанції повідомлялись про заборгованість та необхідність її сплатити в добровільному порядку, проте зазначені вимоги були ними проігноровані.

З урахуванням викладеного, ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01 червня 2009 року по

31 січня 2012 року в розмірі 14 924,89 грн.

Заочним рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 19 вересня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва

від 16 березня 2017 року, позов ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» задоволено.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь

ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» заборгованість за надані комунальні послуги та за утримання будинку і прибудинкової території за період з 01 червня 2009 року по 31 січня 2012 року в розмірі 14 924,89 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що відповідачі як споживачі житлово-комцунальних послуг всупереч вимогам закону не здійснюють щомісячно оплату за надані послуги, що призвело до виникнення заборгованості за послуги, у зв'язку із чим вважав, що є підстави для стягнення заборгованості.

У червні 2017 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначають, що судами не досліджено питання про врахування пільг, наданих багатодітним родинам та неправильно застосовано строки позовної давності при вирішенні спору. Також вказують на порушення статей 58 та 59 ЦПК України. Зазначає, що визначаючи розмір заборгованості за теплову енергію, суд не дослідив показники засобів обліку, які встановлені в будинку, та посилався виключно на розрахунки надані позивачем.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, керуючись положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), обґрунтовано виходив із того, що відповідачі фактично отримали послуги із утримання будинку та прибудинкової території, які надаються відповідачам, а тому зобов'язані сплатити їх вартість у відповідності до рахунків на оплату житлово-комунальних послуг ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація», яким враховано 50 % пільгу на відповідні послуги, надану на підставі заяви ОСОБА_7, від 30 серпня 2011 року,що відповідає вимогам чинного законодавства.

Такий висновок узгоджується із нормами статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, оскільки 17 квітня 2012 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, на виконання якого було сплачено грошові кошти, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року зупинено виконання заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська