У Х В А Л А

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа №682/594/18

провадження № 61-48125ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно.

Позов мотивовано тим, що в травні 2013 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля і того ж дня приватним нотаріусом було посвідчено довіреність щодо права розпорядження транспортним засобом відповідачем. Грошові кошти за автомобіль були передані в повному обсязі, транспортний засіб був переданий відповідачеві, проте договір купівлі-продажу автомобіля не був нотаріально оформлений, так як на той момент у відповідача не вистачало коштів для оплати всіх нотаріальних послуг по посвідченню вказаного договору. Оскільки видане ним доручення давало право повністю переоформити автомобіль, було вирішено, що відповідач сама здійснить всі реєстраційні дії, однак у жовтні 2017 року відповідач не зареєструвала транспортний засіб на своє ім'я, тривалий час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля.

Оскільки це порушує його права, тому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ Таврія, 2007 року випуску, державний знак НОМЕР_1, укладений 18 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_3 право власності на даний автомобіль.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року, залишене без зміни постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 листопада 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, виходив з того, що договір купівлі-продажу автомобіля, укладений у простій письмовій формі без зняття автомобіля з реєстрації та довіреність на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчать про укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Тому відсутні правові підстави для визнання за відповідачем права власності на вказаний автомобіль.

07 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 листопада 2018 року.

Крім того, скаржник просить звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на тяжке матеріальне становище та перебування на його утриманні трьох малолітніх дітей, про що додає копії свідоцтв про народження дітей.

Враховуючи обставини, викладені скаржником у поданому клопотанні, вважаю за можливе звільнити від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 листопада 2018 року.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, а саме про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

КлопотанняОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1від сплати судового збору за подання касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 листопада 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко