Справа №490/4065/16-ц 30.08.2018
Провадження №22-ц/784/1425/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2018 року м. Миколаїв

№2/490/2327/2017

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 05 жовтня 2017 року під головуванням судді Чулупа О.С., дата складання повного тексту не зазначена,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 р. ОСОБА_1 пред'явив позов до Миколаївської міської ради (далі - ММР) про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є власником 3/10 частки будинку № АДРЕСА_1, а власником 7/10 вказаного будинку є ОСОБА_2 В серпні 2014 року позивач звернувся до постійної комісії ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин з проханням розглянути спір між ним та ОСОБА_2 щодо межі суміжного землекористування по АДРЕСА_1.13 жовтня 2014 року на засіданні постійної комісії ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин було прийнято рішення № 135, п.5.3. яким рекомендовано вирішити цю конфліктну ситуацію в судовому порядку. В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про визнання незаконним пункту 5.3 рішення постійної комісії ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин від 13 жовтня 2014 року № 135. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні цього позову. Проте, Одеським апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, скасовано постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2015 року та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ММР про скасування рішення - задоволено, визнано протиправним та скасовано п.5.3. рішення постійної комісії ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин від 13 жовтня 2014 року № 135, зобов'язано постійну комісію ММР розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 серпня 2014 року по розмежуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Як вказав позивач, зазначене протиправне рішення ММР завдало йому моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях, які призвели до порушення його повсякденного життя та життєвих відносин.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію моральної щкоди в розмірі 5000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2017р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

23.08.2018 від ММР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони посилаючись на необгрунтованість і безпідставність доводів і вимог апеляційної скарги, просили залишити судове рішення першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.05.2003 року у справі № 2-1/03 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1. На виконання вказаного рішення 06.05.2009 року був проведений розподіл вказаної земельної ділянки.

В зв'язку із виникненням між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спору щодо межі їх суміжних земельних ділянок, позивач 21 серпня 2014 року звернувся до постійної комісії ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин з метою врегулювання вказаного спору.

13 жовтня 2014 року на засіданні постійної комісії ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин було прийнято рішення № 135, пунктом 5.3. якого ОСОБА_1 рекомендовано вирішити цю конфліктну ситуацію в судовому порядку.

Не погодившись з таким рішенням постійної комісії ММР ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 5.3. рішення постійної комісії ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин від 13 жовтня 2014 року № 135, зобов'язано постійну комісію ММР розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 серпня 2014 року по розмежуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні даного позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, спричиненої неправомірним рішенням постійної комісії ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем завдання йому такої шкоди внаслідок прийняття постійною комісією ММР цього рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічні положення викладені у ч. 4 ст. 82 діючої редакції ЦПК.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової

особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини1 статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судового рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Такі ж положення передбачені ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України в діючий редакції.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 60 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судового рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, ня які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (аналогічні положення містять ч. 1 ст. 81 ЦПК України в діючий редакції).

З огляду на викладене, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції належним чином оцінивши подані сторонами докази, правильно виходив із того, що хоча протиправність дій (бездіяльності) відповідача встановлена рішенням адміністративного суду, це не може бути єдиною й безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди.

Позивач належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди внаслідок прийняття постійною комісією ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин 13 жовтня 2014 року рішення за розглядом його

заяви від 21 серпня 2014 року, а також причинно-наслідкового зв'язку між ними - не надав.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем того, що внаслідок прийняття постійною комісією ММР вищевказаного рішення позивачу було завдано моральної шкоди.

До того ж постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року одночасно поновлено право позивача шляхом зобов'язання постійної комісії ММР розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 серпня 2014 року по розмежуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ст. 56 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними

Доказів факту спричинення неправомірним рішенням постійної комісії ММР з питань архітектури, будівництва і регулювання земельних відносин від 13 жовтня 2014 року моральної шкоди ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а наявність судового рішення щодо визнання зазначеного рішення ММР протиправним безумовно не встановлює доведеність усіх обов'язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Здійснення позивачем права на судовий захист своїх інтересів не є порушенням його прав, що може призвести до заподіяння йому моральної шкоди.

Той факт, що суд у мотивувальній частині рішення помилково посилається на ч. 3 ст. 10 ЦК замість ч.3 ст. 12 ЦПК (в редакції на час ухвалення рішення) не свідчить про невірне застосування судом норм законодавства, оскільки зміст приведеної судом правової норми викладено правильно.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі ОСОБА_1

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 4 вересня 2018 року