Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/65/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання ОСОБА_1, за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ПАТ Державного ощадного банку України ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 Міністрів України в особі Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_3, до ОСОБА_7 акціонерного товариства Державний ощадний банк України, ОСОБА_5 Міністрів України про повернення грошових коштів по облігації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_3, звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_7 акціонерного товариства Державний ощадний банк України, ОСОБА_5 Міністрів України про повернення грошових коштів по облігації.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_2, ветеран війни - інвалід другої групи, учасник бойових дій, полковник запасу, під час служби в армії в грудні 1991 року придбав у Івано-Франківському відділенні ощадного банку № 6340 за 16 000 карбованців облігацію державної цільової безпроцентної позики 1990 року на суму 16 000 карбованців для придбання автомобіля «Волга» ГАЗ-2410 та 14.02.1992 року став на облік в магазині «Іванофранківськавтомотосервіс» за № 56 для придбання автомобіля.

Після розпаду Радянського Союзу виконання зобов'язань по таким облігаціям взяв на себе ОСОБА_5 Міністрів України.

Посилаючись на положення ст.3 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» позивач вказує, що його вклад в сумі 16 000 карбованців на даний час становить 16 000,00 х 1,05 = 16 800,00 грн.

Крім того, вище вказані кошти знецінилися і позивач розрахував компенсацію за інфляційні збитки за період з 01.01.2004 року по 11.12.2017 року в розмірі 78 607,20 грн.

Позивач вважає себе споживачем банківських послуг та просить стягнути солідарно з ОСОБА_7 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 Міністрів України на його користь 16 800 грн. (шістнадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок) по облігації № 0019932 Державної цільової безпроцентної позики 1990 року для придбання легкового автомобіля «Волга» ГАЗ-2410 та компенсацію втрати від знецінювання грошових заощаджень у розмірі 78 607,20 грн. (сімдесят вісім тисяч шістсот сім гривень 20 копійок).

Представник відповідача ПАТ Державного ощадного банку України надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовну заяву вважає необгрунтованою, безпідставною, в задоволенні якої просить відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлені зобов'язання держави, (а не АТ «Ощадбанку») щодо компенсації громадянам України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України: облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР.

Погашення відновлених заощаджень громадян, поміщених у цінні папери, здійснюється на загальних підставах відповідно до сум, визначених у Державному бюджеті України (ст. 5 Закону).

Законом встановлено, що компенсацію громадянам втрат від знецінення заощаджень проводять в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету. Порядок проведення компенсаційних виплат, в тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України визначається ОСОБА_5 Міністрів України. Відповідно до умов цього ж Закону заощадження повертаються поетапно і у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідач посилається на рішення Конституційного Суду України від 10.10.2001р. у справі № 1-23/2001 та зазначає, що Держава встановила порядок і запровадила компенсаційні рахунки на захист інтересів своїх громадян, які є об'єктом права приватної власності громадян, при цьому обмежила право володіння, користування та розпорядженні цим майном, що не суперечить вимогам статей 13, 41, 64 Конституції України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 Міністрів України на 2018 рік не приймалася постанова про виплату громадянам України компенсаційних виплат від знецінених грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР, в Державному бюджеті України відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» не передбачені кошти на проведення таких виплат, у відповідача - ПАТ «Державний ощадний банк України» не настав обов'язок провести такі виплати.

Представник відповідача ОСОБА_5 Міністрів України в особі Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов ОСОБА_2 вважає безпідставним та необгрунтованим, у задоволенні в частині вимог стягнення з ОСОБА_5 Міністрів України просить відмовити та вказує, що ОСОБА_5 Міністрів України на 2017 рік та 2018 рік не приймалася постанови про виплату громадянам України компенсаційних виплат від знецінених грошових заощаджень, в Державному бюджеті України відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» не передбачені кошти на проведення таких виплат.

У позовній заяві позивач вказує, що ним розраховано компенсацію за інфляційні збитки за період з 01.01.2004 року по 11.12.2017 року у розмірі 78 607, 20 грн. і просить стягнути вказану суму солідарно. Однак, позивач не посилається на норми матеріального права, з яких саме він розраховував інфляційні збитки.

Окрім того, позивачем не надано належних доказів, що саме ОСОБА_5 Міністрів України порушив його права у спірних правовідносинах.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд такі задоволити.

Представник відповідача ПАТ Державного ощадного банку України ОСОБА_4 вимоги позивача не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 Міністрів України в особі Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзиви на позовну заяву, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що в грудні 1991 року позивач ОСОБА_2 придбав у Івано-Франківському відділенні ощадного банку № 6340 за 16 000 карбованців облігацію Державної цільової безпроцентної позики 1990 року на суму 16 000 карбованців для придбання автомобіля «Волга» ГАЗ-2410.

У подальшому, 14.02.1992 року, позивач став на облік в магазині «Іванофранківськавтомотосервіс» за № 56 для придбання автомобіля.

27.09.2017 року позивач звернувся до ОСОБА_8 обласного управління АТ Ощадбанк для виплати компенсації по облігації з її індексацією.

ОСОБА_8 обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України від 25.10.2017 року № 106/12-09/76 позивача повідомлено, що компенсаційні виплати не проводяться, оскільки на 2017 рік постанова КМУ для проведення виплат громадянам не прийнята і кошти для виплат з Державного бюджету України не надходили.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02.01.1992 року та грошових заощаджень поміщених в державні цінні папери, в тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» на підставі цього Закону встановлюються зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР. Що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР.

Згідно зі статті 2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» держава зобов'язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян, гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» заощадження громадян відновлюються у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 гривні станом на 01.10.1996 року.

Згідно ст. 5 Закону України від 21.11.1996 року «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», проводиться індексація вкладів громадянам та на проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, вкладнику видавалась ощадна книжка.

Компенсація втрат від знецінення грошових заощаджень, поміщених в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та у державні цінні папери облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР, проводиться їх власникам в готівковій чи безготівковій формі після внесення в інформаційно-аналітичну систему «Реєстр вкладників заощаджень громадян» даних про них, необхідних для ідентифікації вкладника при відкритті рахунку.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.10.2001 року № 13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України положень статей 7, 8 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлено, що право власності може бути обмежене державою, а положення ст. 7 цього Закону, відповідно до яких заощадження повертаються «поетапно», «залежно від суми вкладу», «у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік», хоча і обмежують конституційне право власності громадян, але не суперечать статтям 13, 41, 64 та іншим статтям Конституції України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться виключно в грошовій формі за рахунок Державного бюджету України, починаючи з 1997 року. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті окремою статтею. Порядок перерахування проведення коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху України визначається ОСОБА_5 Міністрів України.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» заощадження повертаються поетапно. Перелік груп вкладників і черговість виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно із статтею 8 цього Закону у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюються ОСОБА_5 Міністрів України.

Таким чином, грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР, повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік та в порядку проведення виплат, встановлених ОСОБА_5 Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 Міністрів України на 2017 рік та 2018 рік не приймалася постанови про виплату громадянам України компенсаційних виплат від знецінених грошових заощаджень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено.

Виходячи з вищенаведеного судом не встановлено неправомірних дій відповідачів, порушення відповідачами прав позивача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_3, до ОСОБА_7 акціонерного товариства Державний ощадний банк України, ОСОБА_5 Міністрів України про повернення грошових коштів по облігації - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 06.09.2018 року.

ГоловуючийОСОБА_9