У Х В А Л А

4 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 761/251/17

Провадження № 14-390 цс 18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом ОСОБА_3 (далі також - позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - Фонд), третя особа без самостійних вимог: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства (далі також - ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» (далі також - Уповноважена особа), про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Уповноваженої особи на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 6 липня 2017 року і за касаційною скаргою позивача на постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року та

в с т а н о в и л а:

28 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просив:

- визнати протиправними дії Фонду, що полягають у невключенні Уповноваженою особою до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» його вимог як спадкоємця вкладника банку ОСОБА_4 (далі - спадкодавець) на суму 7 880,63 доларів США та 250 837,10 грн;

- зобов'язати Фонд акцептувати (визнати) наведені кредиторські вимоги, внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом включення акцептованих вимог позивача на суму 7 880,63 доларів США і 250 837,10 грн і подати зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду.

Мотивував тим, що є спадкоємцем за заповітом спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; стверджував, що успадкував грошові вклади спадкодавця, розміщені на рахунках у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

18 грудня 2015 року Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «Фінанси та Кредит». Оскільки на день оприлюднення інформації про ліквідацію банку спадкодавець помер, 21 січня 2016 року позивач подав Уповноваженій особі кредиторську вимогу.

Отримавши 13 вересня 2016 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом, 19 вересня 2016 року позивач звернувся із заявою про виплату грошових вкладів. У листі від 5 жовтня 2016 року Уповноважена особа повідомила, що кредиторська вимога позивача від 21 січня 2016 року відхилена, оскільки станом на дату її подання у позивача не було повноважень щодо отримання коштів від спадкодавця як вкладника банку.

Цю відмову позивач вважав неправомірною, оскільки вважав, що право на отримання спадкового майна перейшло до нього ще в день відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1.

6 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнив.

6 липня 2017 року Апеляційний суд міста Києва ухвалою залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що кредитори банку мали право заявити Уповноваженій особі про свої вимоги до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у період з 23 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року включно. А оскільки право на отримання спадкового майна перейшло до позивача ще в день відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_1), то при зверненні з кредиторською вимогою до Уповноваженої особи 21 січня 2016 року позивач був наділений всіма необхідними повноваженнями для цього звернення. Відтак, суди вважали, що відмова у внесенні відомостей до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є незаконною, оскільки кредиторська вимога позивача була отримана відповідачем 21 січня 2016 року, тобто в межах строку, встановленого статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

26 липня 2017 року Уповноважена особа подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Просить скасувати ухвалені у справі судові рішення й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Мотивує тим, що суди не дали оцінки тому факту, що кредиторська вимога від 21 січня 2016 року була подана позивачем від імені спадкодавця, який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, вважає, що позивач до кредиторської вимоги не додав належних письмових доказів на підтвердження права на отримання коштів, а долучені ним копія заповіту, складеного 9 вересня 2015 року спадкодавцем, і копія свідоцтва про смерть останнього не свідчать про те, що право на отримання спадкового майна перейшло саме до позивача.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що первісним відповідачем у справі було зазначено саме Уповноважену особу. Однак під час судового розгляду її статус було змінено на третю особу, а відповідачем у справі залучено Фонд. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно змінив її правовий статус.

Крім того, Уповноважена особа стверджує, що цей спір не має розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги пред'явлено до державної спеціалізованої установи, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

30 серпня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрив касаційне провадження за скаргою Уповноваженої особи.

7 листопада 2017 року Фонд подав письмові пояснення на касаційну скаргу Уповноваженої особи, за змістом яких просить її задовольнити. Мотивує тим, що Фонд не є належним відповідачем у справі, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України в цих правовідносинах, саме Уповноважена особа складає реєстр вимог кредиторів, вносить зміни до нього та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Фонд також вказує на те, що на момент подання 21 січня 2016 року кредиторської вимоги позивач не надав письмових доказів, які би визначали обсяг успадкованого ним майна спадкодавця.

7 листопада 2017 року позивач подав заперечення на касаційну скаргу. Просить її відхилити і залишити без змін оскаржувані рішення. Вважає, що предметом заявленого позову є захист невизнаного права на спадкування частини спадкового майна, а відтак, на правовідносини поширюються правила цивільної юрисдикції. Зазначає, що подана ним кредиторська вимога має бути включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки є законною, а строк її подання не був пропущений.

7 липня 2017 року Фонд звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про перегляд заочного рішення суду.

17 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою залишив вказану заяву Фонду без задоволення.

14 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва ухвалив постанову, якою скасував заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 6 липня 2017 року, а провадження у справі закрив.

Мотивував тим, що у спірних правовідносинах Фонд виступає як державна спеціалізована установа, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб; спір пов'язаний зі здійсненням Фондом та Уповноваженою особою публічних функцій, а не функцій керівництва банком чи виконання цивільно-правових угод; тому цей спір є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України викладений у новій редакції.

27 березня 2018 року позивач подав до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року. Просить її скасувати та залишити в силі заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 6 липня 2017 року. Вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу позивач мотивував тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, мають публічно-правовий характер. Оскільки позов заявлений про захист невизнаного відповідачем права на спадкове майно, спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

14 травня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за скаргою позивача.

31 травня 2018 року Уповноважена особа подала відзив на касаційну скаргу позивача. Просить залишити її без задоволення. Вказує на те, що Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб; спір пов'язаний із здійсненням Фондом та Уповноваженою особою публічних функцій, а не функцій керівництва банку чи виконання цивільно-правових угод; тому спір не має розглядатися за правила цивільного судочинства.

1 червня 2018 року Фонд теж подав відзив на касаційну скаргу позивача та просить залишити її без задоволення. Мотивує тим, що спори, які виникають за участю Фонду й Уповноваженої особи є публічно-правовими та мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, про що правильно вказав суд апеляційної інстанції у постанові від 18 лютого 2018 року.

8 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до судового розгляду та відмовив у задоволення клопотання позивача про розгляд справи за його участю.

15 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що Уповноважена особа оскаржує заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 6 липня 2017 року, а позивач оскаржує постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року, зокрема, з підстав порушення правил суб'єктної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, справа розглядатиметься Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 6 липня 2017 року і за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 26 вересня 2018 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкЛ. М. Лобойко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
В. С. КнязєвО. Г. Яновська