Дата документу 05.09.2018
Справа № 334/1170/16-ц
Провадження № 2/334/150/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи : Запорізька міська рада, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Запорізька міська рада, ОСОБА_3про визнання права власності на земельну ділянку, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0413 гектарів, що розташована на території міста Запоріжжя, вулиця Учнівська, буд.148 / вулиця Трипільська, буд.2, кадастровий номер :04:017:0105. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 30 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0413 гектарів, що розташована на території міста Запоріжжя, вулиця Учнівська, буд.148/вулиця Трипільська, буд.2, кадастровий номер :04:017:0105. Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, за яку він сплатив 15150,00. Відповідно до п.2 договору купівлі продажу від 30.11.2007 року, своїм підписом на цьому договорі продавець ОСОБА_2 підтвердила факт повного розрахунку за продану земельну ділянку та відсутність до ОСОБА_1 будь-яких матеріальних претензій. Відповідно до п.7 вищезазначеного договору купівлі-продажу, право власності на земельну ділянку виникає у покупця відповідно до ст..ст.125,126 ЗК України, після одержання Державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. Договір купівлі продажу земельної ділянки від 30.11.2007 року був посвідчений та зареєстрований в державному за №1508 приватним нотаріусом ОСОБА_4 При цьому, позивач своєчасно не отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку.

25 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території міста Запоріжжя, вулиця Учнівська, буд.148/вулиця Трипільська, буд.2, кадастровий номер :04:017:0105.

09 грудня 2015 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку, в звязку з відсутністю Державного акту на право власності на земельну ділянку.

З 01 січня 2013 року видача Державного акту на право власності на земельну ділянку відмінена Законодавством України.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву про підтримання позову, з клопотанням розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

З огляду на викладене вище, державний реєстратор правомірно відмовив позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку з підстав того, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Разом з тим, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі в порядку спадкування згідно статті 131 Земельного кодексу України.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, внаслідок несвоєчасної реєстрації права власності на земельну ділянку та змін у законодавстві, позивачка на даний час фактично позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Визнання за нею права власності на земельну ділянку усуне перешкоди для проведення державної реєстрації права власності.

З огляду на викладене, суд приймає до уваги наявні письмові докази і приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 223, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи : Запорізька міська рада, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1(реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), право власності на земельну ділянку, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0413 гектарів, розташовану на території міста Запоріжжя, вулиця Учнівська, буд.148/вулиця Трипільська, буд.2, кадастровий номер :04:017:0105.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ісаков Д. О.