АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року

м.Харків

справа № 627/485/17

провадження № 22-ц/790/4322/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю: секретарів - Семикрас О.В., Щербань Р.М.

учасників справи -

представника позивача -ОСОБА_1

представника відповідача -Тимченка Ю.І.

третьої особи - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Краснокутської районної ради Харківської області, Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 червня 2018 року, ухвалене суддею - Вовк Л.В., в залі суду смт. Краснокутськ Харківської області,-

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2017 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Краснокутської районної ради Харківської області, Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень.

В обґрунтування своєї позовної вимоги, посилався на ті обставини, що на підставі договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_5 та Головним управління Держземагенства у Харківській області, зареєстрованого 16 березня 2015 року, йому в строкове платне користування передана земельна ділянка для ведення фермерського господарства загальною площею 2,4112 га ріллі сільськогосподарських угідь (ріллі), що знаходиться на території Китченківської сільської ради за межами населених пунктів, строком на 49 років.

Однак, не дивлячись на законне виникнення у позивача права користування земельною ділянкою , це право не визнається ОСОБА_3, який посилається на рішення ХII сесії XXI скликання Китченківської сільської ради народних депутатів Краснокутського району Харківської області від 29 грудня 1992 року та рішення XVI сесії XXI скликання Краснокутської районної ради народних депутатів Харківської області від 25 листопада 1993 року, вважаючи, що право на користування вказаною земельною ділянкою, ним набуте раніше.

Вказані рішення Китченківської сільської ради та Краснокутської районної ради незаконні та підлягають визнанню недійсними, оскільки під час їх ухвалення порушені норми Земельного Кодексу України, що діяв на той час.

У зв'язку з чим, позивач просив визнати недійсними рішення XII сесії XXI скликання Китченківської сільської ради народних депутатів Краснокутського району Харківської області від 29 грудня 1992 року в частині надання ОСОБА_3 земельної ділянки площею 5 га та рішення XVI сесії XXI скликання Краснокутської районної ради народних депутатів Харківської області від 25 листопада 1993 року в частині надання ОСОБА_3 5 га ріллі із земель запасу Китченківської сільської ради.

ОСОБА_3 подано заперечення проти позову, в якому він зазначив, що ОСОБА_5 об'єктивно міг знати про існування оскаржуваних рішень задовго до отримання ним в користування земельної ділянки, оскільки земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_3, постійно обробляються, на них ведеться сільськогосподарська діяльність, ОСОБА_3 постійно сплачується земельний податок за земельні ділянки, які передані за спірними рішеннями.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Краснокутської районної ради Харківської області, Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, тобто чинне на момент видачі додатків до державного акту Б № 074721 земельне законодавство не передбачало видачу додатків до державного акту, які надавали б право постійного користування земельною ділянкою, а таке право виникало лише після отримання державного акту на постійне користування земельною ділянкою. Тобто ОСОБА_3 не набув права користування зазначеними земельними ділянками.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просила залишити рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 - ОСОБА_1 підтримував апеляційну скаргу.

Представник відповідача Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області Тимченко Ю.І. також підтримував апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Представник відповідача Краснокутської районної ради Харківської області в судове засідання не з'явився. В заяві просив слухати справу за їх відсутності (а.с. 48).

Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області та Краснокутської районної ради Харківської області в частині надання ОСОБА_3 земельної ділянки площею 5 га із земель запасу Китченківської сільської ради суд першої інстанції виходив із того, що право позивача на час прийняття зазначених рішень порушені не були, у зв'язку з чим правові підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною землею серії НОМЕР_1 від 15 грудня 1992 року, виданого на підставі рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Китченківської сільської ради від 29 грудня 1992 року, ОСОБА_3 була надана земельна ділянка площею 1,56 га для ведення фермерського господарства із земель запасу Китченківської сільської ради (а.с. 13-14, 18-20 том 1).

Згідно додатку №3 до зазначеного акту на підставі рішення Краснокутської районної ради народних депутатів від 25 листопада 1995 року у постійне користування ОСОБА_3 була надана земельна ділянка площею 4,86 га (а.с. 23 том 1).

Відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області від 06 лютого 2015 року № 235-СК ОСОБА_5 була надана в оренду земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 2,4112 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, кадастровий номер якої НОМЕР_2 (а.с. 6-10 том 1).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на час прийняття рішень ХІІ сесії ХХІ скликання Китченківської сільської ради народних депутатів Краснокутського району Харківської області від 29 грудня 1992 року та ХVІ сесії ХХІ скликання Краснокутської районної ради народних депутатів Харківської області від 25 листопада 1993 року про надання ОСОБА_3 земельних ділянок для створення і розширення фермерських господарств, у ОСОБА_5 були відсутні правові підстави для користування зазначеними земельними ділянками на території Китченківської сільської ради Краснокутського району Харківської області, у зв'язку з чим оскаржуємими позивачем рішеннями не були вирішені питання про права та обов'язки останнього.

Відповідно до частин 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у зверненні до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений відповідач відповідальним за це.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 до участі у справі в якості відповідача залучений не був, хоча ОСОБА_5 оскаржуються рішення органів місцевого самоврядування щодо надання у постійне користування ОСОБА_3 земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що права позивача на час прийняття оскаржуваних рішень протягом 1992 та 1993 років порушені не були, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Що стосується доводів ОСОБА_5 стосовно того, що на підставі договору оренди землі, укладеного між ним та Головним управлінням Держземагенства у Харківській області, державна реєстрація якого здійснена 16 березня 2015 року, йому в строкове платне користування, строком на 49 років, для ведення фермерського господарства передана земельна ділянка площею 2,4112 га, межі якої, на думку ОСОБА_3, перетинаються з земельними ділянками, які знаходяться в його користуванні, не є правовою підставою для ухвалення судового рішення про задоволення позову, оскільки зазначене питання підлягає перевірці при пред'явленні позову ОСОБА_3 щодо порушення його прав на користування земельними ділянками.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 11 травня 2018 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області та ОСОБА_5 про визнання недійсним наказу, розпорядження, договору оренди землі державної реєстрації права оренди земельної ділянки та державної реєстрації права оренди земельної ділянки, відмовлено (а.с. 236-246 том 1).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що права ОСОБА_3 оскаржуємими актами індивідуальної дії та договором оренди земельної ділянки, укладеним між відповідачами, порушені не були.

Перевіряючи інші доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї, колегія суддів в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, ОСОБА_5 та його представником не надано належних та допустимих доказів щодо порушення оскаржуємими рішеннями органів місцевого самоврядування його прав та інтересів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, ст. 371, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук