ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м. Чернівці

Справа № 725/3363/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар - Герман Я.І.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про визнання іпотеки такою, що припинена, головуючий у І-й інстанції - Стоцька Л.А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В., про визнання іпотеки такою, що припинена.

В обґрунтування позову зазначав, що 25 червня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір іпотеки №1203pv 15-07, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Зазначений іпотечний договір було укладено в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 1203pv 15-07 від 25 червня 2007 року між тими ж сторонами, згідно з яким ОСОБА_4 отримав у борг кошти у розмірі 43 000 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

У подальшому, 31 травня 2011 року приватним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області Опришко С.І. було посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкоємцем ОСОБА_4 став його син ОСОБА_2, який успадкував квартиру АДРЕСА_1.

Того ж дня нотаріусом було надіслано ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» повідомлення про те, що правонаступником ОСОБА_4 є його син ОСОБА_2

Правонаступником ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» стало ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Вказував на те, що кредитор пропустив передбачені ч. 2 та ч. 3 ст.1281 ЦК України строки пред'явлення вимог до спадкоємця іпотекодавця, а тому іпотека є такою, що припинена.

Просив визнати припиненою іпотеку згідно з іпотечним договором №1203pv 15-07 від 25 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», посвідченого 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В., реєстровий номер 7345, згідно з яким в іпотеку ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» передано квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненою іпотеку, згідно іпотечного договору №1203 pv 15-07 від 25 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк Фінанси та Кредит», посвідченого 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Наталією Володимирівною, реєстровий номер №7345, відповідно до якого в іпотеку ТОВ «Банк Фінанси і Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», передано квартиру АДРЕСА_1.

На зазначене рішення суду ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, а також без повного з'ясування обставин справи.

Зазначає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Відповідач не позбавлений права вимоги до ОСОБА_2 за основним зобов'язанням на підставі укладання додаткової угоди. Крім того, додаткова угода № 1 до кредитного договору №1203 pv 15-07 від 25 червня 2007 року від 23 червня 2011 року укладена між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 з додержанням вимог ст.203 ЦК України, ОСОБА_2 не оскаржувалась та не визнавалась нікчемною.

На апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 25 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №1203pv 15-07 від 25 червня 2007 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності кредитні кошти у сумі 43 000 доларів США зі сплатою 11% річних. Для обліку кредитних коштів, що видаються позичальнику, було відкрито позичковий рахунок НОМЕР_1 з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 25 червня 2016 року.

Також встановлено, що того ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки №1203pv 15-07. Умовами договору сторони погодили, що даний договір укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1203pv 15-07 від 25 червня 2007 року. З метою забезпечення виконання вказаних зобов'язань іпотекодавець передав в іпотеку ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею 53,40 кв.м., в тому числі житловою площею 37,10 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцем майна померлого за законом є його син ОСОБА_2 На підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 31 травня 2011 року приватним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області Опришко С.І., позивач успадкував квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню нори ст.ст.1281, 1282 ЦК України стосовно строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов'язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:

у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;

спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця;

спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;

спадкоємець зобов'язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;

кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Отже, іпотека у зв'язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, провадження № 14-53цс18, та спростовує доводи касаційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2011 року приватний нотаріус Опришко С.І. звернувся до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з листом, в якому повідомив, що ним було посвідчено та видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, спадкоємцем якого є його син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свідоцтво було видано відносно спадкового нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки від 25 червня 2007 року.

У подальшому, 12 лютого 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення прав вимоги, на підставі якого відповідач набув права вимоги, у тому числі за кредитним та іпотечним договорами №1203pv 15-07 від 25 червня 2007 року, які були укладені між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4

Позивач письмово повідомляв відповідача про смерть свого батька, ОСОБА_4 Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази направлення банком протягом встановленого строку вимог до спадкоємця ОСОБА_2

Отже, не пред'явивши вимоги до спадкоємців у визначені ст.1281 ЦК України строки, кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» втратив право вимоги за основним та додатковим зобов'язаннями, і як наслідок, такі зобов'язання припинилися.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитні правовідносини між сторонами не припинилися та діють відповідно до укладеної додаткової угоди №1 до кредитного договору №1203pv 15-07 від 25 червня 2007 року, є безпідставними, оскільки, як правильно зазначено районним судом, для внесення змін до основного договору необхідне волевиявлення обох його сторін, між якими він укладався. Проте, у даному випадку, у зв'язку із смертю правоздатність однієї із сторін кредитного договору припинилась.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. Позивач не дотримав порядку та шестимісячного строку пред'явлення вимог до спадкоємців боржника, визначених статтями 1281 та 1282 ЦК України, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців боржника, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на дані правовідносини позовна давність не поширюється, оскільки строк пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємця сплив, що має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями.

Інших доводів, які б спростували висновки суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 20 грудня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк