Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"30" листопада 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участі секретаря Івашко Т.А.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 40 000 грн. боргу, 3% річних - 2739,00 грн., пеня 27 201,09 грн., інфляційні 12530,97 грн., а всього 82 471,06 грн. та 30 000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.04.2016 року відповідач отримала у нього в борг кошти в сумі 40 000 грн., що підтверджується розпискою. Кінцева дата повернення коштів відповідно до розписки 15.05.2018 року. На момент звернення до суду з позовом, відповідач борг не повернула, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.08.2018 року позовну заяву прийнято до свого провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судові засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.36). Тому суд вважає відповідача повідомленим належним чином про день та час розгляду справи, та відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.04.2016 року був укладений договір позики, згідно з яким остання отримала у борг 40000 гривень з кінцевим терміном повернення до 15 травня 2018 року, що підтверджується розпискою від 27.04.2016 р. ( а.с. 4 ), проте у встановлений строк борг не повернула.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інших розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальний відсоток інфляції розраховується відповідно до листа Верховного Суду України №62-97 р. від 03.07.1997 р., шляхом множення усіх показників інфляції за період з квітня 2016 року по червень 2018 року включно.

При розрахунку суми страт від інфляції, пені та 3% річних, суд приймає до уваги розрахунок позивача (а.с.9-10).

Таким чином, загальна сума боргу з урахуванням основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних нарахувань складає: 40000,00 грн. + 2739,00 грн. + 27201,09 грн. + 12530,97 грн. = 82 471,06 грн.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 грошові кошти за укладеним договором позики не повернуто, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню кошти в розмірі 82 471,06 грн.

В частині вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»( з наступними змінами і доповненнями), при розгляді питань відшкодування моральної шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди.

Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини по виконанню боргових зобов'язань за договором позики.

Договором позики, укладеним між сторонами, не передбачено обов'язку сторін по відшкодуванню моральної шкоди.

Крім того, під час розгляду справи позивач не надав жодних доказів в підтвердження спричинення йому моральної шкоди.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 352 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 82 471 (вісімдесят дві тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 824 грн.( вісімсот двадцять чотири) 712 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю. І. Драч