22-ц/775/643/2018(м)
242/2252/18

Категорія 53

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/2252/18

Номер провадження 22-ц/775/643/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Тулянкіна М.М.

сторони :

позивач ОСОБА_1

відповідач публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_2 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року,у складі судді Черкова В.Г.,

в с т а н о в и в:

14 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява мотивована тим, що, він перебував у трудових відносинах з відповідачем. В день звільнення 05 травня 2017 року йому було видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість із заробітної плати за період червень-липень 2016 року та з 16 березня 2017 року по 05 травня 2017 року, грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за 60 днів, та винагорода за підсумком роботи за 2016 рік.

05 червня 2018 року позивач надав уточнення до позовної заяви та просив стягнути з відповідача ПАТ «Українська залізниця» нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 13 940 грн.; нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за 60 календарних днів у розмірі 21 324,60 грн.; нараховану, але не виплачену винагороду за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 50 % від окладу в сумі 3 115,32 грн.; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, що складає 88141,68 грн. та компенсацію у розмірі 4 207,31 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 13940 грн. 00 коп.; грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за шістдесят календарних днів у розмірі 21324 грн. 60 коп.; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 88141 грн. 68 коп.; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 4207 грн. 31 коп. В решті позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилався на безпідставність доводів скарги, оскільки підприємство постійно працювало і на час його звільнення з роботи перешкод для проведення повного розрахунку не було.

Оскільки ОСОБА_1 не оскаржив судове рішення в частині відмови йому у позові про стягнення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 50% від окладу, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду судового рішення в цій частині, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти скарги ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця», а з 01 серпня 2016 року працював начальником відділу телекомунікаційних систем і мереж передачі даних Виробничого підрозділу «Інформаціно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.9,11-13,167,113-114).

05 травня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.21).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і оскільки повний розрахунок при звільненні з ОСОБА_1 проведений не був, з підприємства підлягають стягненню суми не виплачені при звільненні в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Стаття 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів вважає, що висновки суду щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень-травень 2017 року; компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у звязку з порушенням термінів їх виплати, є законними.

Вирішуючи спір щодо стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про законність вимог позивача в цій частині та стягнення на його користь 21 324,60 грн.

У своїх висновках судом першої інстанції правильно враховані положення ст.83 КЗпП України та Закон України «Про відпустки», які визначають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки.

Факт роботи ОСОБА_1 та невиплати йому компенсації за 60 днів щорічної відпустки підтверджується представленими доказами і, зокрема, довідкою розрахунком невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення ОСОБА_1 та розрахунком оплати відпускних(а.с.22-24).

Тому, в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, апеляційний суд, враховуючи вимоги апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» про скасування судового рішення з відмовою ОСОБА_1 у позові, не може залишити поза увагою законність висновків суду першої інстанції щодо обгрунтованості визначених судом інших сум стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача, враховуючи таке.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Встановлено, що з 01 серпня 2016 року позивач працював в Виробничого підрозділу «Інформаціно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.13,113-114).

Як вбачається з довідки В.о. начальника фінансово-економічної служби регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» підтвердити виплату позивачу заробітної плати березень-травень 2017 року відповідач не має можливості (а.с.61,62).

Зі справи вбачається, що звертаючись до суду позивач просив про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року в розмірі 3829,92 грн. Між тим, матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_1 в цей період часу працював в ДП «Донецька залізниця», оскільки тільки з 01 серпня 2016 року його трудові відносини виникли з ПАТ «Українська залізниця», а тому правових підстав для покладення на відповідача зобовязань перед позивачем іншої юридичної особи, діяльність якої не припинена, немає.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Донецька залізниця» перебуває у стані припинення, проте запису про припинення у Реєстрі немає. Крім того, в Реєстрі містяться дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ «Українська залізниця», серед яких зазначено ДП «Донецька залізниця». Водночас у цьому Реєстрі наведено інформацію про здійснення звязку з юридичною особою, зокрема відомості про те, що правонаступництво ПАТ «Українська залізниця» щодо ДП «Донецька залізниця» настає згідно з Постановою № 604 після внесення майна до статутного капіталу правонаступника (т.1 а.с.228 -236).

Таких обставин в ході розгляду справи не встановлено, тому колегія суддів вважає, що у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» слід відмовити за безпідставністю вимог.

Отже, розмір заборгованості по заробітній платі позивача за березень-травень 2017 року визначається в сумі 10522 грн.10 коп.(а.с.3).

Переглядаючи в межах заявлених позовних вимог рішення суду в частині стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 4207,31 грн., колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з підприємства компенсації за липень 2016 року в розмірі 1039,47 грн., оскільки заборгованість по заробітній платі виникла за липень 2016 року за час роботи позивача на іншому підприємстві. За таких обставин, розмір компенсації визначений судом, підлягає зменшенню до 2467,83 грн.

Право позивача на отримання компенсації передбачено Порядком проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, тому вимоги позивача є обґрунтованими.

Що стосується задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогули в розмірі 88 141,68 грн., то колегія суддів вважає правильними висновки суду про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але вважає, що визначений судом розмір цього заробітку не відповідає положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Заявляючи вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивач виходив з середньоденної заробітної плати в розмірі 355,41 грн., відповідно до розрахунку відпускних(а.с.42). Однак, з цим погодитися не можна.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року.

З представлених позивачем розрахунків заробітної плати за березень-квітень 2017 року, завірених начальником Виробничого підрозділу «Інформаціно-обчислювальний центр», нарахована заробітна плата позивача у березні 2017 року становила 6681,25 грн. (175 годин), а у квітні 2017 року - 5085,95 грн. (152 години) (а.с.29-30).

Середньоденна заробітна плата визначається в розмірі 287,88 грн. та розраховується наступним чином: 6681,25(зарплата за березень 2017 року)+5085,95(зарплата за квітень 2017 року)=11767,20:2+5883,60(середньомісячна заробітна плата):163,5(середня кількість годи (175+152)=35,98 грн. заробітна плата за годинух8годин=287,88 грн.).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, в межах позовних вимог ОСОБА_1 викладених в уточненій позовній заяві від 17 травня 2018 року, визначається судом в сумі 71 394,24 грн. та розраховується наступним чином: 287,88 (середньоденна заробітна плата) х248 днів (з 06 травня 2017 року до 06 травня 2018 року) (а.с.42) і підлягає стягненню з ПАТ «Українська залізниця» з утриманням з цієї суми податків й інших обовязкових платежів.

З урахуванням наведених обставин, колегія дійшла висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з ПАТ «Українська залізниця» нарахована, але не виплачена заборгованість із заробітної плати в сумі 10 522 грн. 10 коп.; грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за шістдесят календарних днів у розмірі 21 324 грн. 60 коп.; сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 71 394 грн. 24 коп.; компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2 467 грн. 83 коп., а всього 105 708 грн. 77 коп.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі на те, що регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» знаходиться в зоні проведення АТО і позивач повинен був надати документи «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» для остаточного розрахунку, є безпідставними, оскільки саме роботодавець в даному випадку ПАТ «Українська залізниця», зобовязаний провести повний розрахунок з працівником при звільненні в порядку, передбаченому ст.117 КЗпП України.

Посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 20128 року № 126/21-10.2 не є підставою для скасування рішення з відмовою ОСОБА_1 у позові в повному обсязі, оскільки його вимоги повязані зі звільненням проведеним 05 травня 2017 року.

У звязку зі зміною судового рішення, колегія суддів вважає необхідним на підставі ст.ст. 141,382 ЦПК України, стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 1057,08 грн. у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, оскільки позивач звільнений від оплати судового збору при зверненні до суду.

ПАТ «Українська залізниця» підлягає компенсації за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 329 грн. 67 коп. у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, оскільки апеляційна скарга задоволена частково на 17,17% (позивачем заявлені вимоги на 127613,59 грн., задоволенні вимоги за постановою апеляційного суду 105708,77 грн. або 82,83%; компенсація судового збору визначається: 1920-(1920грн.х82,83:100) =329,67грн).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 10522 грн. 10 коп.; грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за шістдесят календарних днів у розмірі 21324 грн. 60 коп.; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 71394 грн. 24 коп.; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2467 грн. 83 коп., а всього 105 708 (сто пять тисяч сімсот вісім) грн. 77 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 3829 грн.92 коп. за липень 2016 року відмовити.

В решті частини рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () в дохід держави судовий збір в розмірі 1057,08 грн. у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» () за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 329 грн. 67 коп. у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 07 вересня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

ОСОБА_3

ОСОБА_4