Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 750/4388/17

провадження № 61-34794св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник відповідача - Матвієнко Тетяна Вікторівна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Вячеслав Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2017 року у складі судді Рахманкулової І. П. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Лакізи Г. П., Тагієва С. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров В. В., про визнання договору банківського вкладу (депозиту) дійсним та визнання права на відшкодування заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 09 лютого 2015 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215, на виконання якого ним внесено кошти у розмірі 200 000,00 грн на строк до 08 серпня 2015 року. Кошти було внесено на відкритий банком вкладний рахунок на умовах щомісячного нарахування банком процентів на вказану суму із розрахунку 13 % річних.

01 жовтня 2015 року він отримав повідомлення, підписане представником ПАТ «Дельта Банк» Сичевською Ю.К., про визнання договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215 нікчемним з підстав, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У червні 2016 року він звернувся до ПАТ «Ощадбанк» з вимогою про виплату гарантованої суми відшкодування за банківським вкладом та нарахованим процентами.

29 серпня 2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому були виплачені лише проценти на банківський вклад у розмірі 2 043,53 грн.

Вважав, що його права порушені, оскільки сума банківського вкладу йому не повернута.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просив суд визнати дійсним договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215, укладений 09 лютого 2015 року між ним та ПАТ «Дельта Банк», та визнати за ним право на відшкодування заборгованості за вкладом згідно з цим договором у розмірі 200 000,00 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дійним договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривні № 006-24504-090215, укладений 09 лютого 2015 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк».

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено будь-яких підстав нікчемності правочину, встановлених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оспорюваним договором не передбачено здійснення платежу чи передачу іншого майна з метою надання кредитору банку переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку. Крім того, нормативно-правові акти та оспорюваний договір не містять заборони на відкриття депозитного вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку однієї фізичної особи резидента на рахунок іншої фізичної особи резидента, відкриті в одному банку. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 010-24500-090215 від 09 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено відповідно до вимог чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 200 000,00 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд виходив із того, частиною п'ятою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання, а оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не був залучений до участі у справі як відповідач, позовні вимоги щодо визнання за позивачем права на відшкодування заборгованості за вкладом згідно з договором банківського вкладу (депозиту) від 09 лютого 2015 року не підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що задовольняючи позовні вимоги про визнання договору дійсним, суд першої інстанції, проаналізувавши вимоги законодавства та умови оспорюваного договору, дійшов правильного висновку про відсутність заборони на відкриття депозитного вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку однієї фізичної особи - резидента на рахунок іншої фізичної особи - резидента, що відкриті в одному банку, а тому обґрунтовано вважав, що договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 010-24500-090215 від 09 лютого 2015 року укладено з дотриманням вимог чинного законодавства.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції не взято до уваги та не надано оцінку тому факту, що одночасно з укладенням ОСОБА_1 з ПАТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу з відкриттям депозитного рахунку такі ж договори було укладено між ПАТ «Дельта Банк» та іншими особами, зокрема: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11 На відповідні рахунки зазначених осіб кошти надійшли безготівковим внутрішньобанківським переказом шляхом штучного дроблення великого депозитного вкладу іншого клієнту банку - фізичної особи ОСОБА_12, що свідчить про технічний перерозподіл загальних пасивів банку шляхом зменшення великого вкладу третьої особи до розмірів граничної суми відшкодування з метою відшкодування через інших осіб усієї суми вкладу. Крім того, судами не ураховано, що в правилах банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк», які є публічними та обов'язковими для застосування, не міститься виключень в частині надання права на здійснення зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум від третіх осіб, а тому укладена між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк» додаткова угода до договору банківського вкладу про неврахування зазначених правил свідчить про надання банком переваг одному вкладнику перед іншими вкладниками банку, що в силу закону свідчить про нікчемність цих положень.

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постановою Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» було заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, а оскільки станом на 30 жовтня 2014 року договір банківського вкладу (депозиту) № 006-24504-090215 укладено не було, то зазначена постанова ніяким чином не впливає на законність оспорюваного договору. Крім того, додатковою угодою № 1 від 09 лютого 2015 року внесено зміни до пункту 1.8 статті 1 договору банківського вкладу (депозиту) від 09 лютого 2015 року в частині джерел зарахування вкладу на вкладний рахунок позивача, та погоджено не застосовувати до відносин сторін пункт 5.11 правил банківського обслуговування ПАТ «Дельта Банк». Зазначену додаткову угоду у передбаченому законом порядку не визнано недійсною. Отже, зміст пункту 1.8 статті 1 договору, в редакції додаткової угоди, має безумовну перевагу у застосуванні до відносин сторін перед правилами банківського обслуговування ПАТ «Дельта Банк». Крім того, жодної з перерахованих в частині третій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочинів не існує, оскільки договором банківського вкладу (депозиту) від 09 лютого 2015 року не передбачалось здійснення платежу чи передання іншого майна з метою надання ОСОБА_1 переваг, прямо не встановлених законодавством. Посилаючись на наведене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишити без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 09 лютого 2015 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 010-24500-090215, на виконання якого ОСОБА_1 внесено кошти у розмірі 200 000,00 грн на строк до 08 серпня 2015 року, з нарахуванням на вказані кошти у розмірі 13 % річних.

Цього ж дня, між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 010-24500-090215 від 09 лютого 2015 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти пункт 1.8 статті 1 договору в наступній редакції: «Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що пункт 5.11 правил до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладання сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений».

Постановою Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», банк віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів, з метою стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового становища було запроваджено певну низку обмежень, у тому числі - заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року № 71 та від 03 серпня 2015 року № 147 строк дії тимчасової адміністрації було запроваджено на шість місяців та продовжено до 02 жовтня 2015 року включно.

Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181).

Протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк» від 15 вересня 2015 року затверджено результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

01 жовтня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» повідомило ОСОБА_1 про те, що договір банківського вкладу (депозиту) від 09 лютого 2015 року № 006-24504-090215 є нікчемним в силу вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

29 серпня 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив ОСОБА_1 проценти за договором банківського вкладу (депозиту) від 09 лютого 2015 року № 006-24504-090215 у розмірі 2 043,53 грн.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Внесення грошових коштів на рахунок вкладника іншою особою передбачено частиною першою статті 1062 ЦК України, а саме зазначено, що кошти на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Відповідно до частини першої статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

За змістом частини другої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин п'ятої та шостої статті 633 ЦК України актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що умови договору банківського вкладу повинні бути однаковими для всіх вкладників банку, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до осіб, які мають надані законом пільги, банк може застосувати більш сприятливі договірні умови, аніж до інших вкладників.

Банк, як публічна установа, яка надає свої послуги невизначеному колу осіб, зобов'язаний здійснювати свою діяльність відповідно до вимог законодавства та на однакових (заздалегідь встановлених) для усіх правилах обслуговування. Відступлення від правил, встановлених внутрішніми документами банку, за відсутності для цього підстав, може за певних умов свідчити про непередбачені/необґрунтовані переваги для окремого клієнта.

Суди попередніх інстанції не звернули увагу на доводи ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» про те, що пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням ради директорів ПАТ «Дельта Банк» 20 березня 2013 року (протокол № 14) зі змінами та доповненнями затвердженими рішенням ради директорів

ПАТ «Дельта Банк» 14 січня 2015 року, які є обов'язковими для застосування, заборонено зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи. Зміни та доповнення до правил банківського обслуговування, в частині можливості зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи, не вносилися, а тому укладення між сторонами додаткової угоди №1 від 09 лютого 2015 року, якою було викладено пункт 1.8 статті 1 договору в іншій редакції, якою передбачалося зарахування вкладу на рахунок з вкладного (депозитного) рахунку іншої фізичної особи-резидента, та не застосування, виключно для цілей цього договору, пункту 5.11 Правил, свідчить про надання банком переваг одному вкладнику перед іншими вкладниками банку, що в силу закону є нікчемним.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України щодо регулювання таких правовідносинах.

Вищенаведений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15. Однак, суди попередніх інстанцій вказаного не врахували.

Так, судом установлено, що договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 010-24500-090215 укладено 09 лютого 2015 року, тобто у період дії постанови Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою, зокрема, заборонено проведення будь-яких операцій за чинними договорами, у результаті яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з підстав, передбачених пунктом 7 (банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із відсутності підстав для визнання цього договору нікчемним, оскільки цим договором не передбачалося здійснення платежу чи передачі іншого майна з метою надання ОСОБА_1 переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213-214, 315 ЦПК України 2004 року не було перевірено заперечень відповідача про те, що кошти на вкладний (депозитний рахунок) позивача за договором банківського вкладу від 09 лютого 2015 року у порушення вимог пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк», надійшли з рахунку іншого клієнта ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_12, внаслідок чого останній, як один із кредиторів ПАТ «Дельта Банк», отримав переваги в отриманні більшої, ніж гарантована законом сума вкладу у розмірі 200 000,00 грн, оскільки кошти, зараховані на депозитний рахунок ОСОБА_1, підлягають поверненню за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не у порядку черговості передбаченої статтею 52 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», що і було підставою визнання відповідачем зазначеного договору нікчемним.

Крім того, в матеріалах справи містяться виписки по особовим рахункам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11, які також уклали договори банківського вкладу (депозиту) з ПАТ «Дельта Банк» та зарахування грошових коштів на вкладні рахунки яких відбулось шляхом безготівкового перерахування коштів від ОСОБА_12, які залишилися поза увагою та оцінкою судів попередніх інстанцій.

Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 750/868/17 (провадження № 61-20132св18).

Оскільки відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо.

Таким чином суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, такими, що відповідають основоположним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суди не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, то ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк