ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2054/18 Справа № 185/800/18 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - Павлоградська міська рада Дніпропетровської області, про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його розподіл, визнання недійсним договору дарування та витребування майна, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з неодноразово уточненим позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його розподіл, визнання недійсним договору дарування та витребування майна.

03 травня 2018 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення свого позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на зареєстроване за ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1, заборонивши його відчуження у будь-якому вигляді.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року скасувати та скасувати заходи забезпечення позову, зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою порушено права власника.

02 жовтня 2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначав, що саме відповідач ОСОБА_3, як власниця майна, у відношенні якого було забезпечено позов, ухвалу не оскаржує.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача,щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з'ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з неодноразово уточненим позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його розподіл, визнання недійсним договору дарування та витребування майна та поставив вимоги про встановлення факту проживання його та ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, в період з 01 січня 2012 року по 29 березня 2018 року; визнання спільною сумісною власністю земельну ділянку 0,0935 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 визнавши за ним право власності на 1/2 її частини; визнання частково недійсним договір дарування житлового будинку, в частині дарування його 1/2 частини, та витребувати у ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_2 достатньо обґрунтовано подану заяву.

Обраний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про неефективність вжитих заходів, чи про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірний будинок прийнятий в експлуатацію 07 березня 2018 року, а тому не підлягає поділу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки цей факт, у даному випадку, може бути доведений в процесі вирішення даної справи та встановлений лише майбутнім рішенням у справі.

Ухвала не порушує права користування спірним майном, а лише фактично забороняє відчуження цього майна.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для задоволення його апеляційної скарги.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.