ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2279/18 Справа № 203/3579/17 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2018 року справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Дніпропетровський академічний театр опери та балету», третя особа Первинна профспілкова організація Всеукраїнська профспілка «Захист справедливості» працівників Дніпропетровського академічного театру опери та балету, про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОКП «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 21 вересня 2000 року вона працювала в ОКП «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» та займала посаду солістки опери (артистки-солістки І категорії). Під загрозою негайного звільнення 31 травня 2016 року вона була змушена укласти з відповідачем строковий трудовий договір строком до 31 серпня 2017 року. Вважає, що умови контрактної форми трудового договору погіршили її правове становище, як найманого працівника, а тому ці умови є недійсними. Наказом відповідача від 31 серпня 2017 року її було звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Зазначала,, що її звільнення відбулося з численними порушеннями норм закону, зокрема, Закону України «Про театри і театральну справу», «Про культуру», якими право на розірвання вже укладених трудових договорів, у тому числі безстрокових, не передбачено. Відповідачем порушені норми ч.1.ст. 43 КзпП України, оскільки її звільнення відбулося без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої вона є. З наведених підстав позивач просила визнанати дії відповідача про її звільнення протиправними, скасувати наказ про її звільнення, поновити її на роботі на посаді артистки-солістки І категорії, стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2017 року по день ухвалення судом рішення (т.1 а.с.а.с. 1-8).

Ухвалою суду від 08 листопада 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Первинну профспілкову організацію Всеукраїнську профспілку «Захист справедливості» працівників Дніпропетровського академічного театру опери та балету (т.1 а.с.69).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.2 а.с.49-51).

З таким рішенням не погодилася позивач, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказувала, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що звільнення її з роботи фактично є втручанням у її приватне життя в світлі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Вважає, що норми Закону України № 955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки суперечать Конституції України. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність її звільнення без згоди профспілкової організації, умови контракту є такими, що порушують, суттєво звужують її трудові права (т.2 а.с.70-76).

На апеляційну скаргу ОКП «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» було подано відзив, в якому відповідач просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 01 червня 2018 року без змін, оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального закону (т.2 а.с. 126-129).

У подальшому, 30 жовтня 2018 року, позивачем направлено заперечення на відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому ОСОБА_1, зауважила щодо невиконання театром жодного з пунктів контракту, окрім виплати заробітної плати, а також зазначила щодо численних порушень КзпП України під час її звільнення, щодо яких нею зазначено як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі (т.2 а.с.140-143).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За змістом частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КзпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 з 01 травня 2002 року працювала в ОКП «Дніпропетровський академічний театр опери та балету», займала посади артистки-вокалістки вищої категорії, артистки-вокалістки І категорії, артистки оркестру І категорії, артистки хору ІІ категорії, солістки-вокалістки І категорії (т.1 а.с. 9- 11).

14 березня 2016 року у зв'язку з набранням чинності Закону України від 28 січня 2016 року №955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури відповідачем було видано наказ №94, яким попереджено всіх професійних творчих працівників про припинення безстрокового трудового договору 31 липня 2016 року та вирішено укласти з ними контракти строком не менше одного року. Згідно з актом від 05 квітня 2016 року, складеним комісією працівників відповідача, позивач ознайомилася із наказом, але від його підписання відмовилась (т.1 а.с. 46, 47).

01 червня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про укладення з нею контракту на строк з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року. Заяву було обґрунтовано вказаним Законом (т.1 а.с. 50).

31 травня 2016 року між сторонами було укладено контракт між працівником і роботодавцем, за яким відповідач зобов'язався надати позивачу оплачувану роботу, забезпечити умови праці, тощо, а позивач - виконувати визначені контрактом функції та інші обов'язки, обумовлені цим трудовим договором. Контракт був укладений на строк від 01 червня 2016 року до 31 серпня 2017 року (т.1 а.с. 51, 52).

Пунктом 4 розділу ІХ «Прикінцеві положення» контракту між працівником і роботодавцем від 31 травня 2016 року визначено, що якщо за 2 місяці до закінчення строку чинності цього контракту, жодна із сторін не заявила про його розірвання, контракт вважається продовженим на аналогічний термін.

02 червня 2017 року художня рада відповідача на своєму засіданні вирішила 31 серпня 2017 року припинити дію контракту, укладеного з ОСОБА_1 (т.1 а.с. 55).

14 червня 2017 року відповідачем було складено попередження про звільнення позивача 31 серпня 2017 року на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України. Згідно акту від 14 червня 2017 року, складеним комісією працівників ОКП «Дніпропетровський академічний театр опери та балету», ОСОБА_1 ознайомилась з попередженням, але від його підписання відмовилася (т.1 а.с. 56, 57).

31 серпня 2017 року відповідачем було видано наказ №71-к про звільнення позивача на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, тобто у зв'язку із закінченням строку трудового договору (контракту) (т.1 а.с. 77).

Того ж дня відповідач письмово повідомив позивача про її звільнення на підставі пункту 2 статті 36 КзпП, а також щодо необхідності з'явитися для отримання трудової книжки у відділі кадрів Дніпропетровського академічного театру опери та балету (т.1 а.с. 59).

Судом встановлено, що посада, яку обіймала позивач (артист-вокаліст (соліст)), належить до посад професійних творчих працівників.

Суспільні відносини в галузі театральної справи, що виникають у зв'язку зі створенням, публічним виконанням та публічним показом театральних постановок, визначає правовий статус театрів, форми їх державної підтримки, порядок їх створення і діяльності та спрямований на формування і задоволення творчих потреб та інтересів громадян, їх естетичне виховання, збереження, розвиток та збагачення духовного потенціалу Українського народу регулюються Законом України «Про театри і театральну справу».

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про театри та театральну справу» до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

Згідно з пунктами 2, 3 Прикінцевих положень Закону № 955-VIII набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу.

Таким чином, контрактна форма роботи творчих працівників запроваджена спеціальним Законом, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 753/4687/17 (провадження № 61-6242св18).

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1, оскільки звільнення позивача ОСОБА_1 за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України відбулося у зв'язку із закінченням строку трудового договору (контракту), що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Суд повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стсовно того, що її звільнення було проведено без згоди профспілкової організації є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України, на яку посилалася позивач, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), пунктами 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Оскільки контрактна форма роботи для працівників культури, зокрема позивача була передбачена Законом, а не рішенням роботодавця, то таке звільнення не потребувало попереднього узгодження з виборним органом профспілкової організації та було проведено без порушення приписів статей 43, 252 КЗпП України.

Даний спір вирішено з додержанням положень трудового законодавства та статті 20 Закону України «Про театри і театральну справу».

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що умови контракту є несправедливими та трудовий договір був укладений під загрозою звільнення є необгрунтованими, оскільки контракт між працівником та роботодавцем ОСОБА_1 не оскаржувала у встановленому законом порядку. Позивачем не заявлялось позовних вимог про визнання його недійсним з наведених підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що Закон України «Про театри і театральну справу» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, є таким, що погіршує становище працівника є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Закон не поширює свою дію на минулий час. Його дія почалася з моменту набрання ним чинності і він застосовується до подій та фактів, які мали місце або настали під час його чинності. Звільнення з роботи позивача відбулося під час дії Закону України «Про театри і театральну справу».

Введення державою контрактної форми трудового договору з працівником, який до цього працював на умовах безстрокового трудового договору, не може бути розцінено, як погіршення правового становища працівника.

Державна політика в галузі театру і театральної справи базується на принципах гуманізму, демократизму, пріоритетності загальнолюдських духовних цінностей, свободи творчості та загальнодоступності театрального мистецтва (частина друга статті 3 Закону України «Про театри і театральну справу»).

Частиною першою статті 3 Закону України «Про театри і театральну справу» до обов'язків держави віднесено регулювання відносини в галузі театру і театральної справи шляхом формування державної політики у цій сфері, створення, зокрема кадрового та нормативно-правового забезпечення умов діяльності та розвитку театрів.

З огляду на роль театрального мистецтва в житті суспільства держава заінтересована в тому, щоб посади художнього та артистичного персоналу театру займали висококваліфіковані та найбільш підготовлені для такої роботи творчі працівники. Тому в межах свободи дій держави визначати умови зайняття вказаних посад. Введення на законодавчому рівні контрактної форми трудового договору з такими працівниками та конкурсний відбір для зайняття вказаних посад сприяє виконанню державою покладених на неї обов'язків. При цьому правове становище творчих працівників, які відповідають встановленим вимогам, не погіршується, а запроваджені законом нововведення стимулюють їх до розвитку своїх професійних якостей та самовдосконалення, що відповідає як інтересам кожного творчого працівника, так і потребам суспільства.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 61-18050св18 від 07 листопада 2018 року.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки районним судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2018 року залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді