Справа № 308/2598/18
30 серпня 2018 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів , -
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 30 серпня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 03 вересня 2018 року.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Позов мотивує тим, що 06 грудня 2016 року позивач, ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 32.
За час перебування в шлюбі в них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Однак, позивач зазначає, що спільне життя не склалось, сторони не можуть як сім'я проживати разом і виконувати взаємні сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми.
ОСОБА_1, вказує, що подружжя не проживає разом, як чоловік і жінка, з 21.01.2018 р., у зв'язку з тим, що життя стало просто нестерпним, через зловживання відповідачем алкоголем і наркотичними речовинами, внаслідок чого поведінка відповідача стала вкрай агресивною і неадекватною. А також зазначає, що відповідач постійно її принижує і ображає, проявляє агресію до неї, її і своїх рідних неодноразово наносив позивачу і рідним побої, під впливом алкогольного і наркотичного сп'яніння, що було зафіксовано викликаним 18.12.2017 р. патрулем поліції, а 09.03.2018 р. стан наркотичного сп'яніння був зафіксований "швидкою допомогою", яку були вимушені викликати його рідні. Не одноразові побої були здійсненні ОСОБА_2 в присутності його та позивача родичів, а також сусідами.
Позивач вказує, що постійні сварки та скандали неодноразово відбувались також в присутності їх спільної із відповідачем дитини, що в подальшому може негативно вплинути на неї.
В результаті вказаного вище, виходячи з інтересів та безпеки дитини, позивач прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для неї та дитини побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їх спільної дитини.
Позивач вказує на те, що шлюб між нею та позивачем, носить лише формальний характер, примирення з ОСОБА_2 та збереження їх сім'ї є неможливим. Сім'я фактично розпалась, в зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їх розлучення, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі.
В позовній заяві вказано, що спільної сумісної власності у подружжя не має, майнові спори між сторонами відсутні. Шлюб розривають вперше.
Окрім того позивач, вказує, що їх спільна дитина проживає разом з нею. Та, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально позивачу та їх спільній дитині в повній мірі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого позивач не має можливості самостійно утримувати їх малолітню доньку ОСОБА_3.
Між сторонами на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини.
Позивач вказує на не, що відповідач має постійне місце роботи і стабільний дохід, працює "в обертовому депо Чоп ВСП «Локомотивне депо Мукачево» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», на посаді "акумуляторщик", заробітна плата складає біля 8 000 (восьми тисяч) грн. не має інших зобов'язань по сплаті аліментів.
Натомість, сама позивач змушена звертатись за допомогою до своїх рідних, утримувати та виховувати малолітню доньку самостійно, та на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею 3-х річного віку, зазначає, що наявних коштів недостатньо для належного та достатнього забезпечення і утримання малолітньої доньки ОСОБА_3.
З огляду на викладене позивач просить: Шлюб між позивачем, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканкою АДРЕСА_5, інд. код НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем АДРЕСА_6, Закарпатської області, зареєстрований виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 32 - розірвати. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_7, на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/4 усіх видів заробітку, з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення донькою повноліття. А також стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_7, на користь позивача понесені судові витрати.
В судове засіданні позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. На адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач по справі в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав, про причини неявки не повідомляв.
Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходив.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, ст.280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 06 грудня 2016 року шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 32. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06 грудня 2016 року.
Від шлюбу мають спільну доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 25 січня 2017 року, батьками якої вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
На даний час ОСОБА_3 перебуває на вихованні та утриманні матері. Вказані обставини підтверджуються довідкою про склад сім'ї, виданою відділом реєстраційних дій Чопської міської ради від 14.03.2018 року №384.
Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, слід розірвати.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.
Так, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ? усіх видів заробітку з моменту звернення з даним позовом до суду та до досягнення донькою повноліття.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 183 ч.1, ч.5 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач, за твердженням позивача має постійне місце роботи і стабільний дохід, вказані обставини не спростовані відповідачем, відомостей про наявність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні відсутні, стан здоров'я, матеріальне становище відповідача та матеріальне становище позивача та приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів в розмірі ? частки від доходів відповідача, щомісячно, з моменту звернення з даним позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1409 грн.60 коп.
На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223,258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 280-289 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.
Шлюб, укладений 06.12.2016 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (мешканцем АДРЕСА_6, Закарпатської області) та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (мешканкою АДРЕСА_5, інд. код НОМЕР_1), зареєстрований виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 32 від 06 грудня 2016 року - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (мешканця АДРЕСА_7), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (мешканки АДРЕСА_8, інд. код НОМЕР_1), аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту звернення з даним позовом до суду, а саме з 15.03.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (мешканця АДРЕСА_7), на користь держави судовий збір в розмірі 1409 грн.60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош