Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

провадження № 22-ц/796/6907/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Музичко С.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Рибака М.А.

від 17 травня 2018 року

у справі № 761/47297/17 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, в якому просила стягнути аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 23.08.2014 між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб. В шлюбі народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб не розірвано, та з травня 2016 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, з цього періоду вона не проживає з відповідачем, спільного господарства не веде. Після народження дитина постійно проживає з матір'ю, та повністю утримується за її доходи.

Вказувала на те, що з моменту народження дитини відповідач не надає їй допомоги, як дружині, з якою проживає дитина, чим порушує її права, гарантовані нормами сімейного законодавства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.12.2017 і до досягнення дитиною трирічного віку.

Вирішено питання про судові витрати та допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та належного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що судом не враховано, що закон пов'язує можливість стягнення грошового утримання на дружину, з якою проживає дитина, з чоловіка лише у випадку, якщо чоловік може таке утримання надавати.

Судом неправильно встановлено обставини справи, зокрема щодо матеріального стану відповідача, та проігноровано докази, які підтверджують припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 09.01.2018.

Судом першої інстанції також проігноровано, що щомісячний дохід відповідача становить в середньому 1 861,51 грн., та не враховано, що позивачка є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем та має самостійний великий дохід від підприємницької діяльності.

Також, вказував на те, що суд першої інстанції, стягуючи аліменти в розмірі ? від усіх видів заробітку, не робить жодних розрахунків, що суперечить правовій позиції, висловленій в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2013.

Крім цього, як на підставу скасування рішення суду, посилався на те, що судом проігноровано його відзив від 19.03.2018 та клопотання про витребування доказів, а саме відомості про доходи позивача, яке не розглянуто судом в порушення норм процесуального закону.

За наведених обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2018 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Позивач - ОСОБА_2, заперечуючи проти апеляційної скарги, надала відзив.

Вказувала, що відповідає має можливість сплачувати аліменти, оскільки він є фізично здоровим, знаходиться у працездатному віці, може працювати та отримувати доходи. На даний час відповідач працює директором Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛТІОР ГРУП», матеріально забезпечений.

Також, вказувала на те, що відповідач проживає у найманому житлі у м. Одеса, що свідчить про те, що ОСОБА_1 має можливість платити аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина до трьох років.

Зазначала, що припинення підприємницької діяльності відповідача здійснилося за його власним бажанням, а не у зв'язку з процедурою банкрутства.

Посилаючись на те, що подання суду доказів того, що особа, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини, просила відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів.

За наведених обставин, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України справи у спорах про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, у зв'язку з чим дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказувала на те, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилася з травня 2016, спільного господарства вони не ведуть та спільно не проживають.

Згідно Договору оренди житлового приміщення від 12.03.2015 ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 проживає зі своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Сама утримує сім'ю та займається вихованням сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 1 ст. 84 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

За приписами частини 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом в грудні 2017 року відповідач займався підприємницькою діяльністю, від якої отримував дохід.

На день ухвалення судом першої інстанції рішення, ОСОБА_1 працював директором у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛТІОР ГРУП», та отримував постійний щомісячний дохід.

Встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, та застосувавши відповідні норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу матері дитини.

Колегія суддів вважає правильним посилання ОСОБА_1 на положення ст. 81 ЦПК України, згідно положень якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як зазначалось вище, позивачка, звертаючись до суду з даним позовом вказала на те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, від якої отримує дохід.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надав до суду належних доказів на обґрунтування своїх заперечень.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги відзив від 19.03.2018, до якого долучено клопотання про витребування доказів, а саме щодо матеріального стану позивачки, оскільки в матеріалах справи відсутній відзив з додатками, на який в своїй апеляційній скарзі посилається відповідач.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції лише із заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності, та зазначив, що позов не визнає. До заяви не долучав будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову чи клопотань про витребування доказів.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про витребування судом апеляційної інстанції доказів про майновий стан позивача.

Колегія суддів погоджується з посиланнями відповідача, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

За приписами ст. 84 ЦПК України таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази (клопотання про витребування доказів) разом з поданням відзиву.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, звертався до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, однак не подавав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, та відповідно не подавав і клопотання про витребування доказів.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не вказав на поважні причини неможливості подання клопотання про витребування доказів до суду першої інстанції.

Крім того, за приписами ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання відповідача про витребування доказів щодо майнового стану позивачки підлягає залишенню без задоволення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції у повному обсязі не з'ясовано обставини справи та не враховано наявність у відповідача інших утриманців, а також існування судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Однак, ОСОБА_1, посилаючись на наявність в нього інших утриманців не надав до суду належних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, судом першої інстанції не враховано, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? від заробітної плати, а тому в цій частині рішення підлягає зміні, шляхом зменшення розміру аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, з ? до 1/6.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги та зміну рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147, абз. 3 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року - змінити, зменшивши розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, з ? частини від усіх видів заробітку щомісячно до 1/6.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

С.Г.Музичко