Справа № 204/4809/17
Провадження № 2/204/146/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 18 008 грн. 11 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 21.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість у розмірі 18 008 грн. 11 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 495 грн. 58 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 12 892 грн. 48 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 286 грн. 33 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 833 грн. 72 коп. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості.

16 березня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовом, в якому він зазначає, що повністю заперечує проти позовних вимог, оскільки кредит він повертав і за кредитом сплачував. Про жодні заборонності на цій картці банк його не повідомляв. Він постійно користувався цією карткою. Він не укладав з банком кредитного договору на такий великий термін і на вказану суму боргу, не просив також надавати кредит строком на десять років. Наданий банком розрахунок заборгованості це односторонній документ який не може бути доказом його боргу, як і надані Умови та правила надання банківських послуг. Він декілька разів звертався до банку з вимогою надати йому інформацію про картки, але банк відмовив у наданні таких даних. Окрім порушення його прав як споживача у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», позивачем необґрунтовано пропущений встановлений строк позовної давності. Тому, просить у задоволенні позову відмовити.

3 серпня 2018 року до суду позивач надав відповідь на відзив, в яких зазначає, що заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являються необґрунтованими, оскільки умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обовязок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту. Крім того, звертає увагу на те, що даний кредитний договір має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів, оскільки дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний. Що стосується розрахунку заборгованості, то слід зауважити, що він не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Із банківської виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Проти застосування строку позовної давності заперечує, оскільки картка відповідачу була надана зі строком дії до останнього дня 03.2016 року. Позивач же звернувся до суду 08.08.2017 року до спливу строку позовної давності. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобовязання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

7 серпня 2018 року до суду надійшли заперечення проти відповіді на відзив, в яких відповідач зазначає, що позивач повністю перекрутив у відповіді на відзив як норми закону, так і обставини справи. Зазначаючи у відповіді, що він не надав доказів не укладання кредитного договору, представник позивача чомусь не врахував, що відповідач й не намагався довести таких факт, як не укладання кредитного договору. Твердження позивача стосовно того, що під час підписання кредитного договору до відома позичальника була надана вся необхідна інформація про умови кредитування, є безпідставним оскільки, пр мірника договору у нього немає, а в заяві на видачу кредиту, де він розписався і яка долучена до позову, вказана лише сума кредитного ліміту 500 гривень, що не є детальним розписом сукупності вартості кредиту у розумінні Закону та Постанови НБУ № 168. Більш того, на день підписання ним заяви у позивача навіть не було належного розрахунку цієї сукупності вартості кредиту. Номер платіжної картки на яку йому надавався кредитний ліміт позивачем у 2007 році, вказаний у заяві від 21.05.2007 року. Жодних доказів про те, що ця картка дійсна до 2016 року у справі не має, і навпаки, в усіх документах, наданих від банку, вказується, що строк дії картки вказаний на ній. Крім того, про те, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки, вказано у його заяві, яку він підписав та копію якої надав банк.

У судове засідання представник позивача не зявився, однак 26.07.2017 року подавав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 21), у якому позовні вимоги підтримав повністю просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги не визнав, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову, а також справу слухати без його участі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У судовому засіданні встановлено, що 21.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 533494 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме 05.2015 року, що підтверджується наданою довідкою позивача на запит суду.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість у розмірі 18 008 грн. 11 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 495 грн. 58 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 12 892 грн. 48 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 286 грн. 33 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 833 грн. 72 коп.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву, у якій просив застосувати строк позовної давності.

Як вбачається з доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.05.2007 року, останній платіж погашення заборгованості за кредитним лімітом по картковому рахунку № 533494 був здійснений відповідачем 02.06.2014 року, після внесення якого заборгованість за тілом кредиту склала 495 грн. 58 коп. Тобто право позивача щодо отримання щомісячного чергового платежу за використання кредитних коштів було порушено з 03.07.2014 року.

Таким чином, строк перебігу позовної давності починався з наступного дня, тобто 03.07.2014 року, а закінчився 03.07.2017 року. Проте, позивач до суду звернувся лише 09.08.2017 року, у звязку з чим строк позовної давності щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредитного договору з боржника ОСОБА_1, минув. А тому в даній частині позов не підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог стосовно стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 12 892 грн. 48 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 286 грн. 33 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 833 грн. 72 коп., то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи, що позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню, у звязку зі збігом строку позовної давності, то й вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, за пенею та комісією, штрафами, не можуть бути задоволені, так як до них також застосовується строк позовної давності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» необґрунтовані, належним чином у судовому засіданні не доведені, а тому не можуть бути задоволені.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для стягнення судового збору з відповідача немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 253-257, 266, 526, 527, 567, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 76-78, 81, 89, 141, 259, 263- 265, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570) до ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська