233 Справа № 233/421/18
У Х В А Л А

Іменем України

02 квітня 2018 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Малінова О.С.;

за участі секретаря Поварніциної А.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» про визнання дій державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та відновлення виконавчого провадження, заінтересовані особи: державний виконавець Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2018 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» далі, - (ПАТ «ВіЕйБі Банк») ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою, в якій зазначила, що 16 грудня 2017 року державний виконавець Костянтинівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме виконавчого листа №2-693, виданого 17 серпня 2011 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в сумі 1580,60 грн., в звязку із неможливістю встановлення місце мешкання ( перебування) боржника. Вважає, що всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не вжив усіх необхідних заходів та не проведено усіх виконавчих дій з примусового виконання рішення суду. Заявник просить скаргу задовольнити, визнати незаконної та скасувати постанову державного виконавця Масалаб А.О. від 16.12.2017 року про повернення стягувачу виконавчого документа та зобовязати державного виконавця відновити виконавчого провадження.

В судове засідання представник заявника не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.47).

Державний виконавець та заінтересована особа ОСОБА_3 були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не зявилися, в.о. начальника Костянтинівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надані до суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи без участі державного виконавця. Згідно наданих заперечень ДВС просить відмовити у задоволенні заяви, оскільки державним виконавцем виконані усі можливі виконавчі дії (а.с.38-39). Крім того, суду надані копії матеріалів вказаного виконавчого провадження (а.с.29-36).

Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2011 року задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3, з останнього стягнуто заборгованості за кредитним договором у розмірі 1850,60 грн. Рішення суду набуло законної сили 12.07.2011 року. 17.08.2011 року судом видано виконавчий лист (а.с.5).

16 грудня 2017 року державний виконавець Костянтинівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме а саме виконавчого листа №2-693, виданого 17 серпня 2011 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в сумі 1580,60 грн., в звязку із тим, що боржник за вказаною у виконавчому документі адресою не мешкає, місце знаходження не відомо (а.с.7).

Під час проведення виконавчих дій накладено арешт на все рухоме майно, згідно даних реєстрів та отриманих довідок у боржника відсутні джерела доходів, нерухоме майно, автотранспорт відсутні, кошти на рахунках відсутні (а.с.29-36).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Конституційне положення коментована стаття розтлумачує як по суб'єктах, так і по території, на яку розповсюджується обов'язковість судових рішень. Суб'єктами, на яких поширюється обов'язковість судових рішень, коментована стаття вважає всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1) ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», на яку послався державний виконавець в оскаржуваній постанові, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Стаття 36 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує дії державного виконавця при оголошенні боржника у розшук.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

З матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вчинено усіх, передбачених цим Законом дій, та використані усі права при здійснені виконавчого провадження, в тому числі щодо розшуку боржника.

Отже, висновки державного виконавця, викладені у оскаржуваній постанові щодо неможливості встановити місцеперебування боржника, є передчасними. Адже виконавцем не виконані необхідні виконавчі дії щодо з'ясування цих умов, а також не зазначено про висновки щодо неможливості провести стягнення без обов'язкової участі боржника.

Статтею 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» підлягає задоволенню.

Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Оскільки відновлення провадження відповідно до ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» віднесено до компетенції державного виконавця, у звязку із висновком суду про наявність правових підстав до визнання постанови про повернення виконавчого документу стягувачу незаконною та її скасування, державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 слід зобов'язати розглянути питання про поновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-693, виданого 17 серпня 2011 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в сумі 1580,60 грн.

На підставі ст. 26 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 447-451Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» про визнання дій державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та відновлення виконавчого провадження, заінтересовані особи: державний виконавець Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2, ОСОБА_3, - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 16.12.2017 року ЄДРВП №41475216 неправомірними.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 16.12.2017 року ЄДРВП №41475216.

Зобовязати державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження ЄДРВП №41475216 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-693, виданого 17.08.2011 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1580,60 грн.

Вступна та резолютивна частина ухвали проголошені 02 квітня 2018 року, у повному обсязі ухвала буде виготовлена до 17 квітня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було складено без участі особи, яка її оскаржує, такий учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя