Єдиний унікальний номер 236/391/18 Номер провадження 22-ц/804/368/18
Суддя-доповідач: Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Бікензіна О.В.
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_4, подану через представника ОСОБА_5, до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій подано апеляційну скаргу Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»/далі Товариство/ про стягнення заборгованості по заробітній платі, сум належних працівникові при звільненні (компенсації за невикористані дні відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення), середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В позові зазначила, що працювала у відповідача в період з 14 липня 2016 року по 17 липня 2017 року на посаді сигналіста 3 розряду структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року позивач звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату.

При звільненні відповідач не провів розрахунок, не сплатив заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу на оздоровлення.

Позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 16273,02 грн. за період з березня по липень 2017 року, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 5034,01 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення - 925,71 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 31079,54 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 1398,62 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

18 травня 2018 року представник позивача збільшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 22232,75 грн. за період з березня по липень 2017 року, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 5034,01 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення - 925,71 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 65223,26 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 1398, 62 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. (а. с.100-101).

Ухвалою суду від 05 червня 2018 року за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача - Регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на належного - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (а.с.137-139).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 5407,57 гривень, за квітень 2017 року в розмірі 1092,00 гривень, за червень 2017 року в розмірі 437,20 гривень, за липень 2017 року в розмірі 9336,26 грн. (в тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу), а всього в розмірі 16273,03 грн., суму інфляційних втрат по заробітній платі в розмірі 1000,59 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 18000, 00 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 274,87 грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 515,21 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі Товариство просило скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заявник в обґрунтування скарги посилався на висновок торгово - промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року яким щодо ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс - мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Вказані у висновку форс - мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати; зокрема штатного розпису, розцінок та норм праці, табеля обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через відсутність вини підприємства у непроведенні розрахунку відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Компенсація за невикористану відпустку розрахована бути не може через відсутність наказів про надання відпусток, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не використані позивачем та які б підлягали компенсації у зв'язку із звільненням. До матеріалів справи позивачем не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність на день звільнення невикористаних днів відпусток.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_4 працювала в Підприємстві до 17 липня 2017 року, та була звільнена у зв'язку із скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП/а.с.8-10/

Звільнення відбулось на підставі наказу №7442/ДН-ос від 10 липня 2017 року з яким позивач ознайомлена в день звільнення 17 липня 2017 року. У наказі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» зазначено, що ОСОБА_4 має право на компенсацію за 23 дні відпустки./а.с.11/

Згідно розрахунків заробітної плати за березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року всього нараховано - 6800,41 грн.,1373,27 грн., 0 грн., 549,82 грн., 11661,72 грн. відповідно./а.с. 37-41/

Відповідно до довідки про середню заробітну плату наданої Підприємства середньоденна заробітна плата з урахуванням обов'язкових утримань становить 155,42 грн. /а.с. 70/

Висновком торгово - промислової палати України визнано настання форс - мажорних обставин для відповідача, які настали з 20 березня 2017 року./а.с.118-134/

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду слід скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та в частині стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 274,87 грн. та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог з наступних підстав.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди не відповідає.

Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що практично вся мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО, що значно ускладнило сполучення у межах регіональної філії. Безпосередньо регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться у місті Лиман. Фактичне місце роботи позивача - місто Ясинувата, саме ця обставина ускладнила остаточний розрахунок з нею. У липні 2017 року позивачу була нарахована до видачі заробітна плата за першу половину березня 2017 року (з 01 по 15 березня 2017 року) у розмірі 746,57 грн., котру ОСОБА_4 не отримала .

Згідно відповіді від 19 липня 2017 року на колективне звернення працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» щодо заборгованості по заробітній платі з березня 2017 року відповідачем повідомлено, що запроваджено механізм виплати заборгованості із заробітної плати та інших грошових виплат працівникам через каси Донецької та Луганської дирекції залізничних перевезень в м. Лиман, що є єдиною можливою формою забезпечення виконання вимог законодавства України (а.с.13).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачкем при її звільненні та стягнув з відповідача на користь позивачка заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 5407,57 грн., за квітень 2017 року 1092,00 грн., за червень 2017 року 437,20 грн., за липень 9336,26 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги), а всього - 16273,03 грн.

Судом правильно не задоволені вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 925,71 грн., оскільки пунктом 3.19 Колективного договору визначено, що при кожному наданні відпустки працівникові виплачується по його письмовій заяві матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 50% тарифної ставки або посадового окладу, а позивачкем суду не доведено, що вона зверталася з письмовою заявою на отримання допомоги і що така допомога у 2017 році їй не була виплачена.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. Суд також прийняв до уваги індивідуальні відомості про застраховану особу, з яких вбачається, що розмір нарахованої заробітної плати позивачу за березень 2017 року становить 6800, 41 грн., збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного фонду України.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

Встановивши, що заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога не були своєчасно виплачені позивачу, суд обґрунтовано стягнув з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків виплати у розмірі 1 000,59 грн., привівши належні розрахунки.

Оскільки позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків виплати задоволені частково, суд правильно стягнув з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 515,21 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надав відомості чого фактично не заперечував у судовому засіданні.

Тому рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків виплати та на користь держави судового збору відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди суд виходив із доведеності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачем при її звільненні та не прийняв до уваги посилання відповідача на висновок Торгово-промислової Палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс - мажорних обставин.

Зокрема, суд зазначив, що вказаний висновок не є сертифікатом, він має консультативний характер і не є обов'язковим для суду. Суд не погодився з посиланнями експертів на те, що форс-мажорні обставини настали для відповідача з 20 березня 2017 року, оскільки антитерористична операція триває на території Донецької області з 2014 року та заробітна плата позивачу за цей час виплачувалася. Суд також вказав, що відповідачем не доведено, чому при наявності, як він вважає, форс-мажорних обставин, ним не прийняті заходи щодо звільнення працівників у встановленому порядку, з метою запобігання виникнення заборгованості з виплати заробітної плати. Тому суд прийшов до висновку про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у невиплаті позивачці сум при звільненні.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, що за своєю природою є відшкодуванням завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачка при її звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 -ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у непроведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивача є обґрунтованими, а посилання суду на те, що відповідачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати, а наданий висновок Торгово-промислової палати носить консультативний характер є помилковим.

Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди і в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 274,87 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач сплатив за подання апеляційної скарги 2114,40 грн. Його апеляційна скарга задовольняється частково, тому з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 542,95 грн. (150% від 274,87 грн. та 87,3 грн. - судового збору від частково задоволених судом першої інстанції вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди).

Згідно з пунктами 3, 4 частиною 1 статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права є підставою для часткового скасування рішення та ухвалення нового рішення у скасованій частині.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 274,87 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 542,95 грн.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2018 року.

Судді